Справа № 461/9233/14 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/1653/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Тропак О.В.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: позивачки ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, представника органу опіки і піклування Личаківської РА ЛМР Тузяк І.І., прокурора Пиць Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243 грн.60 коп.сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що судом в рішенні не наведено жодного обгрунтування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, необгрунтовано відмовлено відповічеві у прийнятті доказів, зокрема, у виклику в судове засіданя свідків, не враховано думку прокурора, яка заперечила проти задоволення позову за відсутності підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Зазначає, що не чекаючи рішення суду про стягнення аліментів, відповідач добровільно надає кошти на утримання дитини, що стверджується копіями квитанцій, які наявні в матеріалах справи, бачиться з дитиною, цікавиться його розвитком, надавав згоду матері на вивезення дитини за кордон, а тому підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні. Крім того, вважає, що позивачка не довела суду, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов»язків. Зазначає, що у п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» чітко прописано, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливло, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання батьківських обов»язків передбачає систематичне невиконання обов»язку щодо виконання своїх обов»язків, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини. У відповідності до п.15 вказаної Постанови позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Однак, на думку апелянта, суд не врахував даних роз»яснень та не з»ясував ставлення батька до дитини, а тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, висновок прокурора Пиць Г.Н. та підтримання прокурором доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно приписів ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, тобто відповідати вимогам ст. 213, 214 ЦПК України.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду, таке не відповідає принципу законності та обгрунтованості.

Матеріалами справи встановлено, що сторонни по справі бувше подружжя.

Шлюб між ними був зареєстрований 05 лютого 2011 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського МУЮ, актовий запис № 143. ( а.с.7-8).

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 10 червня 2013 року шлюб між сторонами розірвано за позовом ОСОБА_2

Від спільного подружнього життя у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_7. Позивачка по справі ОСОБА_2 є матірю дитини, відповідач по справі ОСОБА_4- батьком дитини що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 09.08.2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ (а.с. 9).

Відповідно до висновку № 33-зв-487 від 16.05.2014 року (а.с.12) Личаківської районної адміністрації як органом опіки та піклування, визначено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітнього сина ОСОБА_7 у зв»язку з ухиленням відповідача від виховання дитини.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд керувався вищезазначеним Висновком органу опіки та піклування та в сукупності з іншими доказами на підтвердження зазначеного висновку, задовольнив позов.

Колегія суддів не погоджується із рішенням суду, вважає його незаконним, необгрунтованим, постановленим з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства щодо охорони дитинства.

Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для дачі Висновку органом опіки і пілування від 16.05.2014 року № 33-зв-487 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 внаслідок ухилення від виконання своїх обов»язків щодо виховання дитини малолітнього сина ОСОБА_7 була довідка-характеристика щодо виховання дитини ОСОБА_7, підписана завідувачем та вихователем ясла-садок №92 (а.с.11), яка видана без відповідного штампу із зазначенням необхідних реквізитів, без вихідного номера та дати.

Беручи до уваги зазначений вище Висновок та постановляючи рішення про задоволення позову, суд не надав оцінки тому факту, що 23.10.2013 року Личаківська РА за вих № 33-зв-1685 на заяву ОСОБА_2 від 04.10.2013 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , враховуючи пояснення батьків дитини на засіданні комісії з питань захисту прав дитини прийшла до висновку, що зазначені у зверненні акти не дають достатніх підстав для прийняття рішення щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_7 ( а.с.93).

Однак, через пів року 16.05.2014 року та ж комісія приймає рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7 керуючись лише довідкою-характеристикою без будь-яких реквізитів, вихідного номера, дати дирекції ДНЗ №92, без отримання пояснення батька дитини.

Згідно приписів статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд, вирішуючи спір, не надав оцінки тому факту, що заява позивачки ОСОБА_2 до органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 була зустрічною на його заяву від 24.04.2014 року № 3-К-9350/АП щодо встановлення графіку побачень із малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відмовляючи батькові дитини ОСОБА_4 у задоволенні його заяви, Личаківська РА в листі від 23.05.2014 року № 33-зв-524 зазначила, що відмовляє у задоволенні заяви, оскільки вважає за доцільне позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_7, 2011року народження.

Виходячи із вище зазначеного, колегія суддів вважає, що орган опіки та піклування Личаківської РА не врахував інтересів дитини. Висновок органу опіки та піклування був прийнятий на підставі односторонніх пояснень матері дитини, не враховано пояснень батька дитини, не вжито заходів для з»ясування причин та обставин конфлікту між батьками дитини, не враховано інтересів дитини, яка повинна виховуватися у повноцінній сім»ї. Орган опіки та піклування не встановив чи є умисел у батька на ухилення від виховання дитини, не взяв до уваги що на час народження дитини та до трьох років дитини відповідач по справі був студентом ВНЗ, що останній добровільно пересилає кошти в міру своєї можливості на утримання дитини про що свідчать долучені до матеріалів справи квитанції ( а.с.98-100).

У постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року п.16 чітко виписані способи та методи ухилення від обов»язку з виховання дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання батьківських обов»язків передбачає систиматичне невиконання обов»язку щодо виконання своїх обов»язків, коли не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини.

Представник органу опіки та піклування Личаківської РА Тузяк І.І., отримавши копію апеляційної скарги заперечила її та подала суду клопотання відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.131). В суді апеляційної інстанції представник органу опіки і піклування Тузяк І.І. не змогла пояснити які заходи було вжито для зустрічей батька з дитиною, чи чинилися йому перешкоди та інші питання, що стосуються інтересів дитини. Зокрема, представник Тузяк І.І. не пояснила суду чи достатньо було довідки-характеристики щодо виховання дитини для постановлення Висновку про позбавлення батьківських прав відповідача по справі.

Згідно приписів статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.4 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процессуального права.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції як незаконного та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сил из моменту його проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.В.Тропак