У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Собіни І.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов»язано ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1, межі якої встановлено Державним актом серії НОМЕР_1 від 28 грудня 2009 року, шляхом знесення огорожі, встановленої на земельній ділянці ОСОБА_5

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що позивач перешкоджає їй повноцінно та повноправно використовувати земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, та чинить їй різні перешкоди.

Стверджує, що надвірна вбиральня, яка розміщена на межі її та позивача земельних ділянок, побудована без відповідних дозвільних документів самочинно. Про факт самочинного будівництва було повідомлено управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, однак ніяких дій не було вчинено.

Доводить, що згідно з п.3.25а* табл. 3.2а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затвердженого наказом Держкоммістобудування від

__________________________________________________________________________________

Справа № 569/10913/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Бучко Т.М.

Провадження № 22-ц/787/656/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

17.04.1992 року № 44 відстань між житловими будинками та надвірними вбиральнями слід приймати не менше 15 м.

Також вказує, що посилання позивача щодо усунення перешкод в користуванні належної йому земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки за межі своєї земельної ділянки вона не виступила.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою шляхом встановлення паркану на його земельній ділянці, який перекрив доступ до розташованого на цій земельній ділянці підсобного приміщення, а тому позовні вимоги про усунення перешкод ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі, встановленої на земельній ділянці ОСОБА_5 підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В частині відмовлених позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 2 ст. 116 Земельного Кодексу України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, що підверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 січня 1992 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 28 грудня 2009 року та зареєстрованого в управлінні Держкомзему у місті Рівному за № 81 (а.с.4,5).

Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 27 вересня 2004 року, зареєстрованим в Рівненському міському управлінні земельних ресурсів за № 10.

З матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки сторін є сусідніми та мають одну спільну межу.

Відповідно до ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статей 15, 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Відповідно до статті 96 ЗК України землекористувачі зобов»язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із частиною 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З матеріалів справи вбачається, що на замовлення позивача ПП «Рівненська земельна компанія» виконало топографо-геодезичне знімання території земельної ділянки площею 0,0502 га по АДРЕСА_1, графічні матеріали якого оформлені у вигляді плану земельної ділянки ОСОБА_5 із збільшенням в ділянці межування із земельною ділянкою ОСОБА_4

Досліджуючи даний план земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачкою паркан практично по всій довжині межі між сусідньою земельною ділянкою, за винятком декількох відрізків побудовано на земельній ділянці ОСОБА_5 та поза межовими знаками.

Колегія суддів приймає даний план земельної ділянки як доказ, оскільки на його спростування відповідачка інших доказів не надала.

Топографо - геодезичне знімання виконане ПП "Рівненська земельна компанія" в особі директора Оцерклевича М.В., що діє на підставі Статуту, ліцензії на проведення топографо-геодезичних, картографічних робіт серії АВ № 446600, виданої Укргеодезкартографія 18.06.2009 р., кваліфікаційного сертифіката інженера землевпорядника № 001220, виданого Держземагентством України 03.01.2013 р., кваліфікаційного сертифіката інженера землевпорядника № 002720, виданого Держземагентством України 27.02.2013 р., кваліфікаційного сертифіката інженера-геодезиста № 010176, виданого 20.05.2013 р.

Крім того, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції спеціаліст ОСОБА_9 пояснив, що накладення земельних ділянок одна на одну в даному випадку відсутнє, відповідачка при будівництві паркану вийшла за межі своєї земельної ділянки і побудувала його на земельній ділянці, що належить позивачу.

Тобто, порушення прав позивача підтверджено наявними у справі доказами.

З огляду на вищевикладені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачкою ОСОБА_4 чиняться перешкоди позивачу ОСОБА_5 у здійсненні права власності на земельну ділянку, а тому прийшов до правильного висновку про задоволення позову в частині усунення перешкод ОСОБА_5 в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі, встановленої на земельній ділянці ОСОБА_5

Доказів на спростування вказаного суду ОСОБА_4 не надала.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач перешкоджає їй повноцінно та повноправно використовувати земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, та чинить їй різні перешкоди не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені ніякими належними та допустимими доказами.

Покликання в апеляційній скарзі відповідачки на те, що за межі земельної ділянки вона не виступила, спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не має.

Підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: І.М. Собіна

С.В. Хилевич