Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1505/15-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р.О.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2,

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом. Після уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 401 225, 23 грн., що станом на 01.02.2016 року еквівалентно 15696,77 доларів США. В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що 06.12.2012 року між ним та відповідачкою укладено договір позики на суму 1 200 000 грн., що становить еквівалент 150 000 доларів США на строк до 15.10.2013 року (відповідно зі зміненими умовами договору позики від 06.12.2012 року). Відповідач виконувала взяті на себе зобовязання у національній валюті гривні. Так, 22.07.2013 року остання повернула йому 100 000 грн., що на дату платежу становило 12 327,88 доларів США, а 19.09.2013 року - повернуто 900 000 грн., що на дату платежу становило 12 598,53 доларів США. 24.06.2015 року на рахунок позивача були перераховані кошти відповідно до виконавчого провадження в сумі 200 000 грн., що на дату платежу становило 9 376,82 доларів США. Таким чином, позивач вважав, що в період з 22.07.2013 року по 19.06.2015 року відповідачкою повернуто за договором позики 1200 000 грн., що становило 134 303,23 доларів США. На думку позивача, зобовязання відповідачкою в повному обсязі не виконано, оскільки не повернуто еквівалент 15 696,77 доларів США, що становить 401 225,23 грн.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 427483,60 грн., що еквівалентно станом на 24.02.2016 15696,77 дол.США, боргу за договором позики від 06.12.2012 року. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4276, 25 грн. судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вважає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що спір між сторонами вже було вирішено судом.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2012 року між сторонами укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_4 „1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн., що становить еквівалент 150 000 доларів США терміном до 01 червня 2013 року(а.с.5).

Згідно з договором від 04.09.2013 року сторонами погоджено внести зміни до п.1 вказаного вище договору позики стосовно визначення терміну повернення боргу термін продовжено до 15.10.2013 року (а.с.6).

Зазначені угоди є чинними та жодною із сторін не оскаржуються.

Сторонами визнано, що на погашення боргу відповідач повернула позивачу: 22.07.2013 року 100 000 (сто тисяч) грн.; 19.09.2013 року 900000 грн.; 19.06.2015 року на виконання рішення суду 200000 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що повернення позики слід повязувати з її еквівалентом в долларах США.

Так, судом правильно встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору позики та регулюються положеннями ст.ст.526, 530, 626, 629, 1046, 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК).

Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК).

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, зазначаючи в договорі позики долларовий еквівалент, сторони тим самим фактично враховували можливі валютні ризики та погоджували повернення боргу залежно від курсу доллара США.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що аналогічний спір вже було вирішено судом не заслуговують на увагу, оскільки із змісту ухвали апеляційного суду Житомирської області від 09.12.2015 року вбачається, що підстави позовів не є тотожними (а.с.53).

Оскаржуване рішення постановлено судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: