АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1090/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54, 55 Компанієць О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: позивачки ОСОБА_6,

адвоката Ігнатенка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «ВодГео» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «ВодГео», третя особа - директор КП «ВодГео» Косодрига Володимир Олександрович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

10 лютого 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 9 вересня 2010 року працювала головним бухгалтером КП «ВодГео».На підставі наказу директора підприємства № 03-к від 29 січня 2016 року її 01 лютого 2016 року було звільнено з роботи за п. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків.

Вважає, що для її звільнення відсутні будь-які правові підстави та правове обґрунтування, передбачені чинним законодавством.

Крім того, вказує, що на підприємстві діє профспілка, членом якої вона є, дозволу на її звільнення ніхто не отримував.

Тому просить суд:

- визнати незаконним наказ № 03-к від 01.02.2016 року, яким її звільнено із займаної посади у відповідності до п.1 ст. 41 КЗпП України.

- поновити її, ОСОБА_6, на посаді головного бухгалтера в КП «ВодГео».

- стягнути з КП «ВодГео» на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено повністю.

Вирішено визнати незаконним наказ директора колективного підприємства «ВодГео» № 03-к від 29 січня 2016 року про припинення трудового договору з ОСОБА_6.

Поновлено ОСОБА_6 на роботі на посаді головного бухгалтера КП «ВодГео».

Стягнуто з КП «ВодГео» на користь ОСОБА_6 11372 грн. 48 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 1653 грн. 60 коп. витрат на правову допомогу, а всього 13026 грн. 08 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник КП «ВодГео», вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, не відповідає дійсним обставинами справи, просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення позивача за п. 1 ст.41 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами трудового законодавства, а саме Кодексом законів про працю України.

В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Встановлено, що наказом № 15-к від 09 вересня 2010 року ОСОБА_6 була прийнята на роботу в КП «ВодГео» на посаду головного бухгалтера (а.с. 2).

Наказом № 03-к про припинення трудового договору (контракту) від 29 січня 2016 року звільнено ОСОБА_6 головного бухгалтера із займаної посади з 01 лютого 2016 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, згідно з п.1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 3).

З наказом № 03-к від 29.01.2016 року позивач була ознайомлена 29 січня 2016 року (а.с. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до службової записки від 29.01.2016 року позивач ОСОБА_6 надала письмові пояснення щодо причин неперерахування коштів Фонду соціального страхування (а.с. 27).

Відповідач у запереченнях та в апеляційній скарзі зазначає, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача ОСОБА_6 було неперерахування неправомірно використаних страхових коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 65527,21 грн., фінансових санкцій у вигляді штрафу за несвоєчасне повернення страхових коштів в сумі 6533,00 грн. та 262 грн. пені.

Відповідно до п. 2.7. посадової інструкції головного бухгалтера КП «ВодГео», за погодженням з власником (керівником) підприємства забезпечує перерахування податків, зборів, передбачених законодавством, проводить розрахунки з іншими кредиторами відповідно до договірних зобов'язань.

Згідно п. 3.6 даної інструкції, головний бухгалтер має право, в межах своєї компетенції повідомляти керівнику підприємства про всі виявлені недоліки діяльності підприємства та вносити пропозиції щодо їх усунення.

Відповідно до п. 4.1. посадової інструкції, головний бухгалтер несе відповідальність за неналежне виконання або не виконання своїх посадових обов'язків передбачених даною інструкцією, у межах, визначених чинним трудовим кодексом.

Як вбачається з рішення дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 33 від 9 жовтня 2015 року та рішення № 35 від 30 жовтня 2015 року, в них міститься вимога про те, що КП «ВодГео» повинен сплатити Фонду, відповідно, 65527 грн. 21 коп. та 72342 грн. 21 коп. Перша сума складається з 54880 грн. 21 коп. страхових коштів ФССТН, використаних з порушенням закону, та 10647 грн. штрафу - за порушення порядку використання коштів. За другим рішенням додатково до цих сум належало також сплатити 6553 грн. пені і 262 грн. штрафу за невиконання рішення № 33 (а.с. 36,37).

Апелянт в скарзі вказує, що ОСОБА_6, всупереч вимогам Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, не виконала дані рішення, так як не перерахувала зазначені кошти на користь Фонду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Аналізуючи зміст п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", можна дійти висновку, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, судам необхідно з'ясовувати, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків, перевіривши коло цих обов'язків та визначивши, які саме обов'язки з їх числа порушено працівником; у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом, та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

За змістом ч. 2 п. 27 вказаної постанови, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що ніяких наслідків від невиконання підприємством рішень ФССТН № 33 та № 35 для КП «ВодГео» не настало, оскільки рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року з підприємства стягнуто лише суму, що підлягала сплати на підставі рішення ФССТН № 35 (а.с. 38-45).

Відповідно, діями (бездіяльністю), за які ОСОБА_6 звільнено з роботи, підприємству шкоди не заподіяно.

Звільняючи позивачку з роботи за вказане порушення, відповідачем також не враховано ту обставину, що ОСОБА_6 головним бухгалтером на цьому підприємстві працює з 2010 року і з цього часу подібних порушень при виконанні службових обв??????????язків вона не допускала, до дисциплінарної відповідальності не притягувалася.

Крім того, в своїй службовій записці (поясненнях), наданій при звільненні, ОСОБА_6 пояснила, що перевірка Фондом соціального страхування проводилася в період її відпустки у вересні 2015 року, оригіналу акту перевірки підприємство своєчасно не отримало, рішення щодо результатів перевірки директором прийнято не було, а з 6 по 28 січня 2016 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні. Проте, 22 грудня 2015 року нею був підготовлений весь пакет документів по перевірці Фондом, який не був вчасно забраний працівниками юридичного відділу (а.с.27).

Такі пояснення позивачки відповідачем не спростовані, а навіть частково підтвердженні поясненнями юрисконсульта підприємства, що відображені у його службовій записці від 06.01.2016 року (а.с.28).

Щодо звільнення ОСОБА_6 без згоди первинної профспілкової організації на таке звільнення, то в даному випадку її посилання на цю обставину є безпідставними.

Без згоди виборного органу первинної профспілкової організації незалежно від підстави звільнення, провадиться звільнення з ініціативи власника керівника підприємства, установи, організацій, філій, представництв, відділень, інших відокремлених підрозділів, заступників керівників, головних бухгалтерів підприємств, установ, організацій, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій (це поширюється і на службових осіб державних податкових адміністрацій), яким присвоєні персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами, тобто тих осіб, які звільняються за п. 1 ст. 41 КЗпП. (ч.1 ст. 43-1КЗпП України).

У відповідності до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який має бути стягнутий на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач ОСОБА_6 надала суду розрахунок, з якого вбачається, що за час вимушеного прогулу підлягає до стягнення 11372 грн. 48 коп. Даний розрахунок відповідачем також не спростований.

Отже, суд першої інстанції ухвалив законне рішення про задоволення вимоги позивача в частині стягнення на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у вказаному розмірі, починаючи з 01 лютого 2016 року по день поновлення на роботі, тобто по 18 березня 2016 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, ухвалив рішення з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, дані обставини є підставами для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «ВодГео» відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «ВодГео», третя особа - директор КП «ВодГео» Косодрига Володимир Олександрович про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :