Провадження №2/761/2880/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

29 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Іовенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Національної академії наук України про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 З ним позивач перебувала у шлюбі з 27.12.1951 року. Після смерті чоловіка позивачем 28.05.2001 року було подано до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підстави якої було відкрито спадкову справу. 04.12.2015 р. представник позивача звернувся до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на гарж НОМЕР_1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. В цей же день державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку із ненаданням правовстановлюючого документа про право власності на майно. Вважаю, що право власності померлого чоловіка Позивачки ОСОБА_2 на гараж НОМЕР_1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1підтверджується документально і повинно бути визнано за Позивачкою, як спадкоємцем, в порядку спадкування. Чоловік позивачки ОСОБА_2 протягом багатьох років був академіком Національної академії наук України та проживав разом із Позивачкою в квартирі АДРЕСА_1. Листом Ради Міністрів Української РСР від 11 червня 1975 року за № 25-2001/53 було дозволено, як виняток, Академії наук УРСР (правопопереднику Національної академії наук України) спорудження зі індивідуальним проектом в АДРЕСА_1 спільного кооперативного гаражу, вбудованого в рельєф території двору. Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 06 жовтня 1975 року № 1014/5 «Про дозвіл Академії Наук Української РСР на будівництво кооперативного гаражу» було дозволено, як виняток, Академії Наук Української РСР на раніше відведеній території по АДРЕСА_1 у Радянському районі м. Києва побудувати за індивідуальним проектом спільний кооперативний гараж на 11 легкових автомашин, вбудований в рельєф території двору. Рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради депутатів трудящих в м. Києві від 28 червня 1976 року № 262/1 «Про затвердження громадян членами гаражно-будівельного кооперативу «Академік» було вирішено передати гаражно-будівельному кооперативу «Академік» земельну ділянку по АДРЕСА_1 для розміщення 11 гаражів особистих власників по списку виконкому та затверджено членами гаражно-будівельного кооперативу «Академік» 11 осіб за списком (додаток № 1), в тому числі й ОСОБА_5 (пункт 11). Рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради депутатів трудящих в м. Києві від 13 серпня 1990 року № 716 «Про дозвіл на установку гаражів в садибі будинку АДРЕСА_1» було вирішено додатково дозволити установку ще 5 індивідуальних гаражів у дворі будинку по АДРЕСА_1, в тому числі й академіку ОСОБА_2. Листами Національної академії наук України від 02 червня 2003 року № 40/862-12, від 23 червня 2004 року № 16/499-40 підтверджено те, що гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві дійсно побудовано за кошти родини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на законних підставах. Також Національна академія наук України просила уповноважені органи оформити право власності на гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві за ОСОБА_1.Щодо гаражу НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві була проведена технічна інвентаризація та виготовлено 09 грудня 2015 року технічний паспорт Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання технічної інвентаризації», згідно з яким площа гаражу складає 70,9 кв. м. Відтак, як встановлено та підтверджується вищевказаними документами, зокрема, листом Ради Міністрів Української РСР від 11 червня 1975 року за № 25-2001/53, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 06 жовтня 1975 року № 1014/5 «Про дозвіл Академії Наук Української РСР на будівництво кооперативного гаражу», рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради депутатів трудящих в м. Києві від 28 червня 1976 року № 262/1 «Про затвердження громадян членами гаражно-будівельного кооперативу «Академік», рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради депутатів трудящих в м. Києві від 13 серпня 1990 року № 716 «Про дозвіл на установку гаражів в садибі будинку АДРЕСА_1», листами Національної академії наук України від 02 червня 2003 року № 40/862-12, від 23 червня 2004 року № 16/499-40ОСОБА_2 був власником гаража НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві. Таким чином, факт відсутності реєстрації права власності на гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві не свідчить про неналежність чоловіку Позивачки ОСОБА_2 гаража НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві. Навпаки, зазначені вище письмові докази, зокрема, лист Ради Міністрів Української РСР від 11 червня 1975 року за № 25-2001/53, рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 06 жовтня 1975 року № 1014/5 «Про дозвіл Академії Наук Української РСР на будівництво кооперативного гаражу», рішення виконавчого комітету Радянської районної Ради депутатів трудящих в м. Києві від 28 червня 1976 року № 262/1 «Про затвердження громадян членами гаражно-будівельного кооперативу «Академік», рішення виконавчого комітету Радянської районної Ради депутатів трудящих в м. Києві від 13 серпня 1990 року № 716 «Про дозвіл на установку гаражів в садибі будинку АДРЕСА_1», листи Національної академії наук України від 02 червня 2003 року № 40/862-12, від 23 червня 2004 року № 16/499-40достеменно свідчать про те, що власником гаража НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві був чоловік Позивачки ОСОБА_2. За таких обставин представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності нагараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,загальною площею 70,9кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення та просив покласти судові витрати на позивача.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив,. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Представник НАН України направив в адресу суду письмові пояснення. Зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову. Пояснив, що відповідач визнає право позивача на спадкування та просив розглянути справу за його відсутності.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третьої особи на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що його видано ІНФОРМАЦІЯ_2 відділом реєстрації смерті у м. Києві.

Як свідчать матеріали справи позивач та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.1951 року до дня смерті останнього.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина - на гараж НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

04.12.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на майно за відсутності правовстановлюючих документів, які підтверджують права власності спадкодавця на нерухоме майно.

Дана обставини підтверджується постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні виконавчих дій.

Як свідчать матеріали справи, чоловік Позивачки ОСОБА_2 протягом багатьох років був академіком Національної академії наук України та проживав разом із Позивачкою в квартирі АДРЕСА_1.

Листом Ради Міністрів Української РСР від 11 червня 1975 року за № 25-2001/53 було дозволено, як виняток, Академії наук УРСР (правопопереднику Національної академії наук України) спорудження зі індивідуальним проектом в АДРЕСА_1 спільного кооперативного гаражу, вбудованого в рельєф території двору.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 06 жовтня 1975 року № 1014/5 «Про дозвіл Академії Наук Української РСР на будівництво кооперативного гаражу» було дозволено, як виняток, Академії Наук Української РСР на раніше відведеній території по АДРЕСА_1 у Радянському районі м. Києва побудувати за індивідуальним проектом спільний кооперативний гараж на 11 легкових автомашин, вбудований в рельєф території двору.

Рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради депутатів трудящих в м. Києві від 28 червня 1976 року № 262/1 «Про затвердження громадян членами гаражно-будівельного кооперативу «Академік» було вирішено передати гаражно-будівельному кооперативу «Академік» земельну ділянку по АДРЕСА_1 для розміщення 11 гаражів особистих власників по списку виконкому та затверджено членами гаражно-будівельного кооперативу «Академік» 11 осіб за списком (додаток № 1), в тому числі й ОСОБА_5 (пункт 11).

Рішенням виконавчого комітету Радянської районної Ради депутатів трудящих в м. Києві від 13 серпня 1990 року № 716 «Про дозвіл на установку гаражів в садибі будинку АДРЕСА_1» було вирішено додатково дозволити установку ще 5 індивідуальних гаражів у дворі будинку по АДРЕСА_1, в тому числі й академіку ОСОБА_2.

Листами Національної академії наук України від 02 червня 2003 року № 40/862-12, від 23 червня 2004 року № 16/499-40 підтверджено те, що гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві дійсно побудовано за кошти родини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на законних підставах. Також Національна академія наук України просила уповноважені органи оформити право власності на гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві за ОСОБА_1.

Щодо гаражу НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у м. Києві була проведена технічна інвентаризація та виготовлено 09 грудня 2015 року технічний паспорт Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання технічної інвентаризації», згідно з яким площа гаражу складає 70,9 кв. м.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова ПВСУ від 30.05.2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР).

Згідно статті 525 ЦК УРСР (в редакції, що діяла станом на час відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_3) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (стаття 526 ЦК УРСР).

У відповідності до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Як передбачено статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР).

За загальним правилом, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини (частина перша статті 561 ЦК УРСР).

Як вбачається з матеріалів справи, це підтвердив у судовому засіданні представник позива і не заперечується представником НАН України, ОСОБА_1 з дня відкриття спадщини вчинила дії, які свідчать про її прийняття і на момент розгляду справи користується гаражем НОМЕР_1 по вул. О. Гончара в м. Києві.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними в абзацах тридцять дев'ять - сорок три пункту 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування» (далі - лист ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13) спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Приписами ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписам ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ спадкування» (далі - лист ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13) захист прав спадкоємців на спадкове майно може здійснюватися шляхом подання позову про визнання права власності спадкоємця на спадкове майно в порядку спадкування. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За встановлених обставин, беручи до уваги відсутність інших спадкоємців на нерухоме майно, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України, проте бере до уваги прохання представника позивача покласти судові витрати на ОСОБА_1

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 525-527, 548, 549, 561 Цивільного кодексу Української РСР, статтями 15, 16, 392 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, загальною площею 70,9 кв. м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя