Справа № 442/4841/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/2450/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.,

суддів: Богонюка М.Я., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Цапа П.М.,

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

09 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя та просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, як частку в спільному майні подружжя, а саме: на 1/2 частину майнового паю в розмірі 0,3586% члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Дружба», що відповідно становить 0,1793% та на 1/2 ідеальну частину нежитлового приміщення (позначене на плані літ. «Л-1») загальною площею 24,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за якою:

- за ОСОБА_3 визнається право приватної власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Дружба» в розмірі 0,3586% пайового фонду;

- за ОСОБА_4 визнається право приватної власності на нежитлове приміщення (позначене на плані літ. «Л-1») загальною площею 24,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя закрито.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати і відмовити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у визнанні мирової угоди. Апелянт зазначає про те, що рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2014 року, яке набуло законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалось, судом встановлено, що земельна ділянка площею 1960 кв.м. на якій розміщений міні - ринок "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 де знаходиться спірний металевий кіоск, передана на три роки у платне користування апелянта ОСОБА_2 відповідно до договору оренди землі, укладеного 18.02.2009 року між Дрогобицькою міською радою та підприємцем ОСОБА_2 Рішенням 25 сесії 6 скликання Дрогобицької міської ради від 09.11.2012 року та рішенням 42 сесії 6 скликання Дрогобицької міської ради від 31.01.2014 року термін оренди земельної ділянки продовжувався на три роки. Крім цього, рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 06.11.2014 року, встановлено, що власником міні - ринку "ІНФОРМАЦІЯ_1" є ОСОБА_2 і земельна ділянка на якій розміщений ринок перебуває у користуванні апелянта на підставі договору оренди. Позивач на підставі договору оренди, укладеного між нею та ОСОБА_2, орендує торгове місце на міні - ринку "ІНФОРМАЦІЯ_1", а тому, визнавши за позивачкою право власності на нежитлове приміщення, суд першої інстанції грубо порушив право ОСОБА_2 на земельну ділянку, якою він користується, так як спірне нежитлове приміщення є збірно - розбірною конструкцією і на нього не поширюється правовий режим нерухомого майна і право власності не може визнаватись судом у спосіб, з яким позивач звернувся до суду. З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та відмовити у визнанні мирової угоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди між сторонами у спорі про поділ спільного майна подружжя, суд виходив з того, що її умови не суперечать вимогам закону, не порушують права та інтереси інших осіб, мирова угода вчинена в інтересах обох осіб.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

За положеннями ч.5 ст.175 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про визнання мирової угоди, суд першої інстанції не перевірив належним чином чи усе майно, яке є предметом поділу, належить сторонам на праві спільної сумісної власності та чи не порушують умови мирової угоди права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, звертаючись в суд із вказаною позовною заявоюОСОБА_3 в підтвердження права власності відповідачки на нежитлове приміщення під літ. «Л-1» загальною площею 24,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, долучив рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2013 року про визнання за ОСОБА_4 права власності на торговий павільйон, позначений на плані літ. «А-1», загальною площею 24.6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 та ухвалу цього ж суду від 02 вересня 2013 року про виправлення описки в резолютивній частині рішення, якою назву «торговий павільйон» виправлено на «нежитлове приміщення», визнано за ОСОБА_4 право власності на вищезазначене нежитлове приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 липня 2014 року, яке набрало законної сили, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 серпня 2013 року - скасоване та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, як встановлено в суді апеляційної інстанції, нежитлове приміщення (позначене на плані літ. «Л-1») загальною площею 24,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на яке за умовами визнаної судом мирової угоди, визнано право власності за ОСОБА_4, розташоване на земельній ділянці, якою на підставі договору оренди з 2012 року володіє ОСОБА_2, якою він користується правомірно на підставі рішення 25 сесії 6 скликання Дрогобицької міської ради від 09.11.2012 року №784, а відтак визнання за ОСОБА_4 права власності на нежитлове приміщення на цій земельній ділянці за умовами мирової угоди порушує права ОСОБА_2, як законного користувача земельної ділянки, а також права Дрогобицької міської ради Львівської області, як власника землі, яка у встановленому законом порядку не вирішувала питання про надання ОСОБА_4 земельної ділянки під нежитлове приміщення.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання мирової угоди в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на нежитлове приміщення під літ. «Л»-1 загальною площею 24,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскаржувана ухвала суперечить вимогам закону і підлягає скасуванню.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справ для продовження розгляду до суду першої інстанції згідно ст. 311 ч.1 п.1,4 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За приписами ст. 307 ч.2 п.4 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд може скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справи для продовження розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2, в апеляційному суді було доведено, що визнання судом першої інстанції мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, порушує його права, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням положень ч. 5 ст. 174 ЦПК України, судом першої інтсанції неповно з'ясувано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу належить частково задовольнити, оскаржувану ухвалу - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.2 ст. 307, ст.ст. 311, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2014 року про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за якою за ОСОБА_3 визнається право приватної власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Дружба» в розмірі 0,3586% пайового вкладу; а за ОСОБА_4 визнається право приватної власності на нежитлове приміщення (позначене на плані літ. "Л-1") загальною площею 24,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; та закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Богонюк М.Я.

Цяцяк Р.П.