Справа № 761/6409/16-ц
Провадження №2/761/3902/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

19 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського заводу металевих конструкцій ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій ім.. В.М. Шиманського» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. З 26.08.2015 р. він працював у відповідача на посаді інженера-механіка. При звільненні позивачу н було виплачено всі належні суми, зокрема і нараховану заробітну плату з 26.08.2015 р. по 10.09.2015 р. у розмірі 1 301,09 грн. На звернення позивача в адміністрації відповідача повідомляли про те. що відсутність розрахунку пов»язана з браком коштів. 30.12.2015 р. позивач дізнався про недоврахування заробітної плати за фактично відпрацьований час. Трудову книжку позивач також н отримував - оскільки не було проведено повний розрахунок. За таких обставин позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача недораховану зарплату у сумі 953,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 21 021,72 грн., моральну шкоду у розмірі 6 000.00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Надав згоду на ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

За таких обставин, суд керуючись положеннями ст.ст. 169, 24 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював на Броварському заводі металевих конструкцій ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій ім.. В.М. Шиманського» на посаді інженера-механіка відповідно до строкового трудового договору згідно з п. 2 ст. 23 КЗпП України з 26.08.2015 року, про що свідчить наказ відповідача № 445-к по особовому складу від 25.08.2015 р.

Як свідчить наказ № 476к від 09.09.2015 р. позивача з10.09.2015 р. звільнено з посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як свідчать лист Головного управління держпраці у Київській області від 10.02.2016 р. позивачу було нараховано заробітну плату за серпень 2015 р. 800.00 грн., за вересень 2015 р. 501,09 грн. Відсутнє документальне підтвердження отримання позивачем нарахованих коштів.

Позивач пояснив у судовому засіданні, що зазначених коштів він так і не отримав. Просить стягнути недораховану заробітну плату у сумі 953,45 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 21 021,72 грн.

Приписами ст.. 60 ЦПК України встановлено обов»язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень..

Відповідно до ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В свою чергу положеннями ст. 11ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати справу виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За наказом відповідача № 445-к по особовому складу від 25.08.2015 р. оклад позивача становив 4 000,00 грн.

Вимагаючи стягнення з відповідача суми недорахованої заробітної плати у розмірі 953,45 грн., ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження такої вимоги, а тому суд вважає за можливе відмовити у задоволенні вимог у цій частині.

З іншого боку наявні підстави вважати, що нараховані позивачеві суми у розмірі 1 301,09 грн. не були сплачені ОСОБА_1 в порядку передбаченому ст.. 116 КЗпП України.

За розрахунком позивача, що його було перевірено в судовому засіданні, за період з 11.09.2015 р. по 18.02.2016 р. (день складання позову) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 21 021,72 грн.

Такий розрахунок здійснюється з урахуванням положень постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р.

Зважаючи на те, що розрахунок наданий позивачем зроблено з урахуванням вимог чинного законодавства, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку у зазначеному у позові розмірі.

В свою чергу згідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З іншого боку, доказами, відповідно до приписів ст. 57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Зважаючи на те. що позивачем не зазначено у чому полягає моральна шкода, не надано пояснень з цього приводу і під час розгляду справи, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача суми у розмірі 6 000.00 грн. зазначеної ОСОБА_1 в якості компенсації шкоди.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 116,117,237-1 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Броварського заводу металевих конструкцій ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій ім. В.М. Шиманського» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 21 021 грн. 72 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Броварського заводу металевих конструкцій ТОВ «Український інститут сталевих конструкцій ім. В.М. Шиманського» в дохід держави 551 грн. 21 коп.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя: