Провадження №2/522/2417/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

при секретарі Шевчик В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 як СПД до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та стягнення трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.09.2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 01.03.2016 року, просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 24 300, 00 грн. та неустойку у розмірі 3 147 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 13.02.2012 року вона як СПД звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 20 000 грн. заборгованості за надані інформаційно-посередницькі послуги та 3% річних у сумі 72,32 грн. за несвоєчасну сплату коштів. Апеляційним судом Одеської області 20.02.2014 року було прийнято рішення про задоволення вказаного позову та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за надані інформаційно-посередницькі послуги у сумі 20 000, 00 грн., 3% річних у сумі 72,32 грн. за несвоєчасну сплату коштів, судові витрати. Однак, до теперішнього часу відповідач ухиляється від виконання рішення суду та зобовязання по сплаті боргу не виконує. Позивач вважає, що у звязку з не виконання рішення суду, своїми неправомірними діями ОСОБА_2 завдав їй моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, повязаних з неотриманням вчасно належних їй коштів. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює на суму 24 300, 00 грн.. Крім того, у звязку з простроченням сплати грошового зобовязання, відповідач повинен сплатити на користь позивача неустойку за період з 28.12.2011 року по 01.03.2016 року у розмірі 3 147, 00 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 02.09.2014 року) позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що відповідач ухиляється від сплати боргу, що підтверджується рішенням суду апеляційної інстанції, був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.02.2014 року, однак воно до теперішнього часу також не виконано. Усе це завдає позивачу моральні страждання.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення поданих позовних вимог ОСОБА_1, вважає їх необґрунтованими та недоведеними, просив відмовити у позові. Додатково пояснив, що він не ухиляється від виконання рішення суду, він не був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував. Пояснив, що рішення суду апеляційної інстанції від 20.02.2014 буде виконувати відповідно до законодавства та вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є надуманими та недоведеними. Заперечував проти розрахунку неустойки, оскільки за попередній період неустойка вже була стягнута за рішенням суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що 13.02.2012 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 20 000, 00 грн. боргу за надані інформаційно-посередницькі послуги та 3 річних у сумі 72.32 грн. за несвоєчасну сплату коштів. Позов був обґрунтований тим, що 14.11.2011 року між сторонами було укладено договір про надання інформаційно-посередницьких послуг з метою придбання ОСОБА_2 приміщення №1402 по вул.. Літературній, 12, у м. Одесі. ФОП ОСОБА_1 виконала прийняті на себе зобовязання за договором від 14.11.2011р., оскільки спочатку був укладений попередній договір, а 28.12.2011 року за договором купівлі-продажу дружина ОСОБА_4 придбала зазначене приміщення, при цьому свої зобовязання ОСОБА_2 не виконав та кошти не сплатив.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2013 року у позові було відмовлено.

20.02.2014 року рішенням апеляційного суду Одеської області позов ФОП ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за надання інформаційно-посередницьких послуг у сумі 20 000, 00 грн., три відсотки річних у сумі 72, 32 грн. та судові витрати у сумі 604, 60 грн. (а.с.6-8).

Приморським районним судом м. Одеси 19.11.2014 року було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця першого Приморського відділу ДВС РМУЮ від 10.02.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №46473710 з примусового виконання виконавчого листа №1522/3613/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 20 676, 92 грн..

Однак, до теперішнього часу рішення апеляційного суду Одеської області від 20.02.2014 року не виконано та кошти відповідачем не сплачені.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на завдання їй відповідачем моральних страждань, повязаних з невиконанням ним рішення суду та не сплати своєчасно належних їй коштів.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування, визначаються ст. 23 ЦК.

Згідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Виходячи з цього, позивачка не довела належним чином наявність моральних збитків, наявність неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинний звязок між правопорушенням і заподіянням збитків, розмір відшкодування та його обрахування .

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

З точки зору ч.1 ст.58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доводи ж представника позивача суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідачів до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача неустойки суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що між сторонами існує зобовязання, згідно рішення суду, а відповідач до теперішнього часу кошти за надані послуги не сплатив, то суд вбачає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобовязання є обґрунтованими. Однак, суд не погоджується з строком стягнення та розрахунком розміру неустойки, наданої позивачем.

Суд вбачає, що апеляційним судом Одеської області вирішувалось питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки суми 3% річних та рішенням суду від 20.02.2014 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були 3% річних у сумі 73, 32 грн. тобто заборгованість існує у відповідача з 20.02.2014р.

Тому, суд не погоджується з вимогами позивачки про стягнення 3% річних за період з 28.12.2011 року по 01.03.2016 року у розмірі 3147, 00 грн та вважає за можливе частково задовольнити вимоги ОСОБА_1, стягнути на її користь 3% річних у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 08 копійок.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2000020.02.2014 - 01.03.20167413 %1218.08

Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 1218.08 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі викладеного та керуючись с ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України; ст.. 15,16, 22, 625 ч.2,1167, ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2(ід. Код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 яка є субєктом підприємницької діяльності (ід. Код НОМЕР_2) три відсотки річних у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 08 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л. В.

20.04.2016