Справа № 645/3129/15-ц
Провадження № 2/645/98/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Шевченко Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Дикань Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_3 на рідного брата ОСОБА_1 Позов мотивований тим, що 18.11.2013 року помер брат позивача ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з 25/180 частин житлового будинку та відповідної частини земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Клубна, 10. Позивач наголосив, що дочка спадкодавця (відповідач у справі) ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання свого батька, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, що стало підставою для звернення із вказаним позовом до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, що зазначені у позові, та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що його брат ОСОБА_3 тяжко хворів, з 2008 року був у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, тому у 2009 році позивач знайшов жінку, яка орендувала будинок за адресою: м. Харків, вул. Клубна, 10 та одночасно опікувалася ОСОБА_3, а позивач надсилав гроші на утримання брата.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позову, посилаючись на те, що вона не ухилялася від обов'язку щодо утримання батька. Неодноразово приїздила до батька привозила продукти харчування, одежу та все необхідне, проте особи, які знімали будинок, у якому проживав ОСОБА_3, в оренду, не пускали її до батька. Зазначила, що у вказаному будинку погані умови для проживання, не проведена вода, немає опалення. ОСОБА_2 хотіла провести до будинку воду, проте позивач та інші власники будинку, не надали на це згоди. Окрім того, вказувала, що хотіла забрати батька до себе, щоб піклуватися про нього, але позивач заперечував проти цього.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши свідків, суд встановив наступне.

18 листопада 2013 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 421545, виданим Відділом РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ 09.11.2013 року (а.с. 51).

У судовому засіданні сторони підтвердили той факт, що відповідач ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_3 та єдиною спадкоємицею першої черги за законом.

Також судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 в силу похилого віку та хвороби (шизофренія) не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, піклування та допомоги.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що крім відповідача інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови №7 від 30.05.2009 року «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України.

Окремо закон виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Цей потенційний спадкоємець також усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4 цієї статті, щодо яких законом визначено про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду.

Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 поняття "безпорадний стан" тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови).

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 (колишній чоловік відповідача) повідомив суду, що з 2007 року ОСОБА_2 мінімум один раз на місяць їздила до батька ОСОБА_3 Привозила продукти харчування, одежу, меблі. Потім квартиранти перестали її пускати до будинку, ОСОБА_2 навіть викликала працівників міліції з цього приводу.

Свідок ОСОБА_5, яка є подругою відповідача, пояснила суду, що два рази їздила з ОСОБА_2 навідати ОСОБА_3 У жовтні 2010 року відповідач завчасно подзвонила жінці, яка орендувала будинок, та домовилася, що приїде до батька. Проте, коли вони приїхали, калітка була зачинена, двері ніхто не відкрив. ОСОБА_2 поскаржилась свідку, що неодноразово вже намагалась провідати батька, проте її не пускали. У травні 2011 року знову, завчасно домовившись із квартиранткою, вони приїхали провідати ОСОБА_3 Проте з будинку вийшов чоловік, ругався та не пускав їх. У зв'язку із чим вони викликали міліцію, тоді їх пустили до ОСОБА_3 Відповідач приносила батьку речі, оскільки він був погано одягнений.

Свідок ОСОБА_6 (знайомий позивача) повідомив суду, що товарищував з ОСОБА_3, допомагав йому за можливості. ОСОБА_3 був потрібен постійний догляд, проте йому ніхто не допомагав, поки не з'явилися квартиранти. ОСОБА_2 у батька бачив рідко.

Свідок ОСОБА_7 (племінниця позивача) пояснила суду, що вона з братом та сестрою допомагали ОСОБА_3 з 2007 року, годували, одягали, прибирали будинок, поставили паркан, покрили дах тощо. Зазначила, що відповідач просила паспорт батька у позивача, бо хотіла провести воду до будинку, у якому мешкав ОСОБА_3 Проте паспорт їй не дали та воду вона не провела.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги. Доводи позивача про те, що донька померлого не так часто навідувала батька та не надавала йому матеріальної допомоги у бажаних розмірах, суд не може прийняти до уваги, так як вони стосуються моралі і відносяться до категорії оціночних.

Крім того, позивач у судовому засіданні підтвердив те, що ОСОБА_2 дійсно пропонувала йому забрати батька до себе, щоб піклуватися про нього. Але ОСОБА_1 заперечував, окільки не хотів цього.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_3, тому позов не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г. С. Шевченко