АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/7476/15-ц
Провадження № 22-ц/792/556/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

секретар: Шевчук Ю.Г.,

з участю: сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/556/16 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницька універсальна компанія на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницька універсальна компанія до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницька універсальна компанія про визнання договору про надання послуг недійсним.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ТОВ „Хмельницька універсальна компанія звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, посилалась на те, що 1 жовтня 2010 року між ТОВ „Хмельницька універсальна компанія та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг в якому передбачалось, що виконавець здійснює обслуговування обєктів, що перебувають у спільному користуванні мешканців мікрорайону „Дивокрай (проїзна частина, мережі вуличного освітлення, електромережі, мережі водопроводу та каналізації, майданчики-сміттєзбірники, трансформаторні підстанції, дільниця обслуговування розрахунків відшкодувань за спожиті послуги (електропостачання, водопостачання)) в мікрорайоні „Дивокрай, а замовник сплачує виконавцю встановлену договором плату. Однак, ОСОБА_1 з 10.01.2014 року не проводив оплату за надані послуги, у звязку з чим заборгованість перед ТОВ „Хмельницька універсальна компанія склала 2299,20 грн. Уточнивши свої вимоги просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з урахуванням штрафу, індексу інфляції та 3 %

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Категорія № 19, 24

Доповідач Юзюк О.М.

річних у розмірі 44469,81 грн., з яких: 2299,20 грн. заборгованість за надані послуги; 40787,80 грн. 5 % штраф від суми боргу за кожен день прострочення; 1307,77 грн. борг з врахуванням індексу інфляції; 75,04 грн. 3% річних, а також судові витрати в сумі 445,31 грн.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувшись до суду із зустрічним позовом до ТОВ „Хмельницька універсальна компанія про визнання договору про надання послуг недійсним, вказував, що він умов договору про надання послуг від 01.10.2010 року не визначав, не погоджував, договір не укладав та не підписував, тому просив визнати його недійсним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року позовну заяву ТОВ „Хмельницька універсальна компанія до ОСОБА_1 про стягнення боргу по договору від 01.10.2010 року в сумі 29530,86 грн. залишено без задоволення.

Зустрічну позовну заяву задоволено. Визнано недійсним договір про надання послуг від 01.10.2010 року сторонами якого визначені ТОВ „Хмельницька універсальна компанія та ОСОБА_1

Додатковим рішенням цього ж суду від 20 січня 2016 року позовну заяву ТОВ „Хмельницька універсальна компанія до ОСОБА_1 про стягнення боргу по договору від 01.10.2010 року в сумі 15039 грн. залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ „Хмельницька універсальна компанія не погоджуючись з рішенням зазначало на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та через не витребування доказів які доли б змогу обєктивно встановити істину у справі просило рішення скасувати і задовольнити його вимоги, відмовити в задоволенні зустрічного позову про визнання договору про надання послуг недійсним.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу ст. ст. 10, 60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом ч. 1 ст. 627 даного Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК, позивач не надав суду належних і допустимих доказів які б вказували на обґрунтованість його вимог.

Не прийнятним є довод особи, яка подала скаргу про те, що відповідач своїми діями по сплаті послуг до 10.01.2014 року підтвердив визнання ним факту отримання цих послуг, оскільки ці дані не можуть бути прийняті до уваги.

Так, із витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб (а. с. 82-83), що такого виду діяльності як надання послуг по обслуговуванню проїзної частини дороги, мереж вуличного освітлення, електромережі, мережі водопроводу і каналізації, майданчиків сміттєзбірників, трансформаторних підстанцій, ТОВ „Хмельницька універсальна компанія за собою не реєструвала й дозволу на це не отримувала.

Між тим, із тексту п. 6.1.1договору від 01.01.2010 року слідує, що виконавець зобовязавсь виконувати вимоги нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Із змісту платіжних документів наданих апеляційному суду не можливо встановити, що ОСОБА_1 визнавав суму 153,28 грн. яка була встановлена додатковою угодою про проведення розрахунку цієї суми ТОВ до договору від 01.10.2010 року який ОСОБА_1 не підписувавсь та якого визнано недійсним.

У цих платіжних документах значаться різні суми, перераховані, у тому числі, за світло, водопостачання.

Твердження і доводи первісного позивача за своїм характером свідчать про його посередництво (посередницьку діяльність) між споживачем і юридичними особами, які надавали комунпослуги, хоча такого виду діяльності за ним також не зареєстровано, тобто вказане не відповідає закону.

Згідно приписів ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови №5 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду зазначив, що у позивача суд повинен зясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ підставою свого позову визначило наявність договору від 01.01.2010 року між ним і ОСОБА_1, не виконання його умов та стягнення, у звязку з цим, на користь позивача заборгованості сум штрафних санкцій передбачених договором.

Однак, цей договір, як встановлено, не укладавсь.

Між тим, до апеляційної скарги (а. с. 57) додано ксерокопію договору про надання послуг від 01.07.2005 року укладеного між ТОВ „Хмельницька універсальна компанія і ОСОБА_1 з якого видно, що плата за комунальне обслуговування становить 30 грн./міс., термін дії договору 3 роки, та що у випадку відсутності заяви однієї з сторін про його розірвання договір вважається продовжений на невизначений термін, ним передбачені також штраф і пеня (п. п. 3.1; 4.1; 4.2; 5.1; 5.2).

Із цих підстав позов не заявлявсь.

Апеляційний суд, в силу вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання в скарзі в засіданні апеляційного суду на наявність договорів про передачу в безстрокове, безоплатне користування майном, постачання електроенергії, газопостачання, користування електроенергією не містить підтверджень для визнання позову обґрунтованим.

Крім того, ОСОБА_1 для спростування цих договорів надані суду договори укладені ним про обслуговування від 2004 року (а. с. 119), постачання води (а. с. 117), вивезення побутових відходів (а. с. 113), користування електроенергією (а. с. 126), газопостачання (а. с. 130).

З пояснень представника ТОВ також встановлено, що заборгованість була нарахована лише до 30.03.2015 року (а. с. 3), оскільки після цього у ТОВ закінчився термін договору оренди землі.

Оскільки ТОВ не надано належних і допустимих доказів всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК, оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницька універсальна компанія відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк