АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/4345/15-ц Головуючий суддя І інстанції Зелінський В. Г.
Провадження № 22-ц/790/2501/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 січня 2016 року по справі за позовом скаргу ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову посилався на те, що 18.12.2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики в еквіваленті 5 330 Євро строком на один рік. На забезпечення виконання зобовязання ним з відповідачкою був укладений Договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

25.05.2010 року ОСОБА_3 повернула йому 2 000 доларів США.

Розпискою від 25.05.2010 року він з відповідачкою зафіксував, що станом на цей час залишок її заборгованості становить еквівалент 3 000 доларів США.

17.05.2011 року він отримав від ОСОБА_3 400 доларів США.

Заборгованість відповідача на 17.05.2011 року склала в еквіваленті 2600 доларів США.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 04.04.2013 року його позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики був задоволений, на його користь стягнута заборгованості у розмірі 21 000 гр., що еквівалентно 2 600 доларів США. та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

У лютому 2015 року ОСОБА_3 виконала судове рішення і сплатила 21 000 грн.

Посилаючись на зміну курсу долара США по відношенню до гривні, позивач просив стягнути заборгованість по договору позики в розмірі 38 423 гр. 12 коп., оскільки на час постановлення рішення суду від 04. 04. 2013 року про стягнення 21 000 грн. офіційний курс долару США, встановлений Національним банком України, становив 7,993 грн. за 1 долар США.

Тому, сума, що підлягала стягненню складала 20 781, 80 грн. (2 600 доларів США х 7,993 грн. = 20 781 грн. 80 коп)

ОСОБА_3 виконала судове рішення, сплатила 20 781 грн. 80 коп. суми боргу і судовий збір у розмірі 214 грн. 60 коп. на користь ОСОБА_2

Між тим, станом на 18. 02. 2015 року офіційний курс гривні до долару США, встановлений Національним банком України, становить 26, 799674 грн. за 1 долар. Таким чином, заборгованість ОСОБА_3 складає 1 816, 41 доларів США. Сплачена 21 000 грн., на думку позивача, станом на 18. 02. 2015 року є еквівалентом 783, 59 доларів США. ( 21 000/ 26,799674= 783, 59)

Станом на 11. 06. 2015 р. офіційний курс валют НБУ визначено на рівні 21, 15333 грн. за 1 долар США, тому, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 38 423, 12 грн. ( 1 816, 41 доларів США х 21,15333 грн.= 38 423 грн.)

Посилаючись на ст. 1048 ч. 1 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача проценти від суми позики в розмірі 7 164 гр. 64 коп. та згідно ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 03.03.2012 року по 11.06.2015 року в розмірі 2 041 гр. 27 коп.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційнй скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не враховано, що на час прийняття рішення про стягнення заборгованості за договором позики з відповідачки у розмрі 21 000 грн. був курс долара по відношенню до гривні 7,993 грн. за 1 долар США. Між тим, станом на 11. 06. 2015 року цей курс становить 21,15333 грн. за 1 долар США, а тому просить стягнути різницю у розмірі 38423, 12 грн. між вже отриманою за виконавчим листом сумою у розмірі 21 000 грн. за борговою розпискою та сумою боргу за курсом долара 21,15333 грн. за 1 долар.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 04.04.2013 року був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 21 000 гр.

Згідно виконавчого листа, виданого Ізюмським міськрайонним судом по справі № 2016/4874/2012, та постанови державного виконавця від 09.02.2015 року, виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 21 000 грн. було закінчене в звязку з повним виконанням рішення суду.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статті 526 ЦК України, належне виконання зобовязання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.( Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-79 цс 14 від 02 липня 2014 року.)

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновками районного суду про відмову у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача зводяться до подвійного стягнення суми заборгованості за борговою розпискою.

Коливання курсу долара по відношенню до гривні не є підставою для повторного стягнення суми боргу за новим курсом долара до гривні, який збільшився у кілька разів.

Крім того, рішення суду про стягнення боргу виконане відповідачкою.

Оскільки вимоги позивача про стягнення процентів від суми позики та трьох процентів річних від простроченого боргу є похідними від позову про стягнення суми боргу, тому у задоволенні цих вимог також обґрунтовано відмовлено.

Посилання позивача на те, що у рішенні апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в мотивувальній частині зазначений розрахунок за його борговою розпискою і визначена сума, яка підлягає стягненню з відповідачки у розмірі 38 423, 12 грн., а з урахуванням процентів від суми позики і трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі - 47 629 грн. 03 коп., а тому ця обставина, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, є безпідставними.

Предметом спору по вказаному рішенню є звернення стягнення на предмет іпотеки. У задоволенні цього позову ОСОБА_2 було відмовлено. В резолютивній частині вказаного рішення відсутня сума заборгованості, на яку посилається позивач.( а.с. 19- 21)

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

ОСОБА_1