Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/3643/15 головуючий у 1 інстанції Гончаренко П.П.
провадження № 22-ц /778/1951/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Марія» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Марія», третя особа - Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції, про визнання договору оренди недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом довідповідача про визнання договору оренди недійсним, зазначивши, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія IV № 006623, виданого 22.08.2003 року Запорізькою районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 382 вона є власником земельної ділянки загальною площею 13,4223 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:001:1429, яка розташована на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Оскільки ОСОБА_2 потребує стороннього догляду, в 2014 році її забрали проживати до себе родичі в с. Червоноукраїнка, Томаківського району, Дніпропетровської області.

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 довідалася про укладання від її імені договору оренди вищевказаної земельної ділянки від 10.01.2014 року, за яким земельна ділянка була передана нею в оренду відповідачу на строк - 15 років.Відмітки про реєстрацію договору оренди не мав.

Договір оренди земельної ділянки від 10.01.2014 року на думку позивачки є не дійсним, оскільки нею не підписувався. Про дію даного договору їй не було відомо.

На усні звернення ОСОБА_2 до відповідача з вимогою повернути їй земельну ділянку, залишені останнім без відповіді та реагування.

Позивач вважає, що при укладенні договору порушені вимоги письмової форми правочину, що встановлено ст. 207 ЦК України, за якої правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами, але вона його не підписувала.

Позивач просила суд визнати недійсними договір оренди земельної ділянки від 10.01.2014 року, укладений з ФГ «Марія» та стягнути з ФГ «Марія» витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 487,20 грн. та на юридичні послуги в розмірі 250 грн..

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

ФГ «Марія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову .

Перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд обгрунтовно виходив з того, що волевиявлення ОСОБА_2. на укладення договіру оренди від 10.01.2010 року не відповідало її внутрішній волі, бо підпис на цій угоді було здійснено не нею, а її онуком ОСОБА_3 без наявності відповідної довіреності на такі дії.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач є власником земельної ділянки згідно державного акту на право власності на землю серія IV № 006623, виданого 22.08.2003 року Запорізькою районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 382 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 13,4223 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:001:1429, яка розташована на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Оскільки ОСОБА_2 за станом здоровя потребувала стороннього догляду, в 2014 році її забрали проживати до себе родичі в с. Червоноукраїнка, Томаківського району, Дніпропетровської області.

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 довідалася про укладання від її імені договору оренди вищевказаної земельної ділянки від 10.01.2014 року, за яким земельна ділянка була передана нею в оренду відповідачу на строк - 15 років.

Договір оренди земельної ділянки загальною площею 13,4223 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером:03:001:1429, яка розташована на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 10.01.2014 року на думку позивачки є не дійсним, оскільки нею не підписувався. Про дію даного договору їй не було відомо.

Згідно п. 2 ч.1 ст.208, ст.218 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1. ст. 206 цього Кодексу(побутових). Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відео запису та іншимим доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо його письмової форми, укладено усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Представником відповідача у письмовій формі визнано, що підпис на договорі оренди земельної ділянки не належить ОСОБА_2 та що його здійснено її онуком ОСОБА_3, також ним зазначено про те що: орендну плату за використання ФГ „Марія належної ОСОБА_2 земельної діялнки отримував представник останньої; сплату земельного податку за використання цієї земельної ділянки здійснювало ФГ „Марія; реєстрація цього договору оренди землі проводилася ФГ „Марія. Вказані факти згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають

Отже в справі встановлено, що позивачка не підписувала договір оренди вищевказаної земельної ділянки від 10.01.2014 року і що відсутні письмові докази, а також будь-які дії зі сторони ОСОБА_2 на підтвердження його укладення.

Фактичні дані, що позивачка не підписувала договору оренди земельної ділянки узгоджуються з ч. 3 ст. 203 ЦК України про те, що позивачка, як учасник правочину, не мала внутрішньої волі і не виявляла вільного волевиявлення на його укладення.

Так як договір оренди земельної ділянки не відповідає вимогам вищевказаних норм матеріального права, зокрема, ч. 3 ст. 203 ЦК України, що, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності укладеного правочину.

Отже з матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінивши надані сторонами докази та перевірівши обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_2.

З доводами апеляційної скарги про те, що законодавстовом, зокрема: нормами ч.4 ст.207 ЦК України дозволяється підпис правочину іншою особою якщо фізична особа у звязку з хворобою не може підписатися власноручно за її дорученням, погодиться неможливо, бо згідно ч.5 ст. 207 ЦК України підпис іншої особи на тексті правочину повинен бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем проживання або лікування особи, яка його вчиняє, чого в тексті договору оренди земельної ділянки в графі „підпис не мається / а.с.8-10 /.

З доводами апеляційної скарги про те, що державна реєстрація договору оренди землі підтверджує його дійсність погодиться неможливо, так як матеріалами справи доведено відсутність такої обовязкової його умови як підпис орендодавця землі.

Інші доводи апеляційної скарги не мають достатнього правового обґрунтування для скасування рішення суду і постановляння нового про відмову у задоволенні цього позову.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Марія» відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: