У Х В А Л А

18 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської комерційної академії про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів у справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 3, 9, 22, 23, 24, 31, 32, 36, 39-1, 47, 48 КЗпП України, п. 2.5 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, п. 9 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що трудовий договір за згодою позивача укладався сторонами виключно на строкових умовах, що в силу особливості роботи та умов її виконання не суперечить положенням частини третьої статті 53 Закону України «Про освіту», доказів того, що після закінчення строку трудового договору, трудові відносини між сторонами фактично тривають - матеріали справи не містять, а тому звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 2 статті 36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням строку трудового договору) було проведено з дотриманням закону.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 26 листопада 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що частина перша статті 23 КЗпП України містить вичерпний перелік видів трудового договору за строковістю, і ним не передбачено укладення трудового договору на строк до настання певної події, тобто передбачений наказом відповідача від 23 грудня 2013 року строк роботи ОСОБА_6 на посаді завідувача кафедри до обрання Вченою радою академії завідувача кафедри камерного ансамблю згідно зі статтею 34 Закону України «Про вищу освіту» не ґрунтується на законі. Крім того, заяви позивачки про згоду на продовження роботи на посаді завідувача кафедри камерного ансамблю з 20 червня 2013 року до обрання Вченою радою академії відповідно до статті 34 Закону України «Про вищу освіту» матеріали справи не містять;

- від 10 липня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції не було звернуто уваги, зокрема, на те, що відповідачем не заперечувалося відсутності укладення між сторонами контракту, як різновиду строкового трудового договору; строк дії трудових відносин позивача з відповідачем судом не перевірявся; залишено поза увагою зміст наказу від 9 червня 2012 року, в якому зазначено підстави переведення науково-педагогічних працівників без визначення строку перебування на посаді; не перевірено чи мав законні підстави відповідач в односторонньому порядку змінювати істотні умови трудового договору без погодження з працівником ( з безстрокового на строковий);

- від 17 червня 2015 року суд касаційної інстанції, погоджуючи з висновками суду першої інстанції, виходив із того, що відповідач уклав з позивачем контракт як строковий трудовий договір без жодних правових підстав, оскільки робота на посаді директора школи за своїм характером може бути встановлена на невизначений строк. Також укладення строкового контракту з позивачем суттєво погіршило його правове становище, оскільки відповідно до трудового законодавства позивач повинен працювати за безстроковим трудовим договором;

- від 20 лютого 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що підставою для дострокового розірвання контракту стало порушення відповідних вимог контракту щодо зобов'язання забезпечити проведення навчально-виховного процесу щодо підготовки фахівців відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів на рівні державних стандартів якості освіти; виконання державного замовлення та інших договірних зобов'язань навчального закладу тощо. Враховуючи встановлені порушення та невиконання умов контракту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог про поновлення на роботі.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Львівської комерційної академії про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема