УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

при секретарі- Слюсаревій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду 10.11.2014 р. з позовом до ОСОБА_2, 3 особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним виконавчого напису, вчиненого 13.09.2013 р. згідно Закону України «Про нотаріат», глави 16 розділу П Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», щодо стягнення з гр.ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором позики від 07.03.2013 р. 639200 грн. , що еквівалентно 80 тис.доларів США, та державного мита.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.12.2014 р. провадження у справі відкрито.За клопотанням позивача про забезпечення позову, ухвалою суду від 14.01.2015 р. зупинено стягнення на підставі виконавчого напису до розгляду по суті цивільної справи. В подальшому, провадження у справі зупинялося ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 05.03.2015 р. до розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та було відновлено 24.12.2015 р. та справа неодноразово призначалася до розгляду в судовому засіданні, але через відсутність позивача відкладалась.

Як зазначено у ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та закону України «Про міжнародне приватне право».Право особи на судовий захист своїх прав, свобод, а також законних інтересів гарантується Конституцією України та безпосередньо передбачене ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. З Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Права та обовязки осіб, які беруть участь у справі, визначені в ст. 27 ЦПК України, процесуальні права та обовязки сторін, крім того, додатково визначені ще й у ст. 31 цього Кодексу. При цьому в ч. 3 ст. 27 ЦПК України чітко зазначено, що особи, які беруть участь у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним . Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За вимогами ч.2 ст. 77 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, передбачені ст. 169 ЦПК України.

У разі ж повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду ( частина 3 статті 169 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, судові засідання на протязі тривалого часу неодноразово призначалися в судове засідання, а саме на 29.12.2015 р., 09.03.2016 р., однак судові повістки після відновлення провадження у справі ОСОБА_1 не отримує і вони повертаються з поміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Крім того, повідомлення про день і час судового засідання розміщені на сайті суду.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що залишення позову ОСОБА_1 без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до вимог ст. 207 ч.1 п. 3 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

В порядку забезпечення позову , ухвалою суду від 14.01.2015 р. зупинено стягнення на підставі виконавчого запису до розгляду справи по суті. Згідно з частиною 6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі було закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Враховуючи, що позовну заяву залишено без розгляду, в забезпечення якої зупинено стягнення за виконавчим написом нотаріуса, подальших підстав для зберігання арешту не існує.

На підставі викладеного і керуючись ч.3 ст. 169, п.3 ч.1, ч.2 ст.207, ч.6 ст. 154 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особа-приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису недійсним,- залишити без розгляду.

Розяснити позивачеві його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Скасувати зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, вчиненого 13.09.2013 р.

Копію ухвали для виконання направити до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні-в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-