АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 668/6496/14-ц Головуючий в І інстанції: Гаврилов Д.В.
Номер провадження №22-ц/791/492/2016 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар: Пісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Херсонської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства "Динамо" України та приватного підприємства "Інвест Люкс Сервіс" про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності, поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на 1/2 частку спільного сумісного майна, визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

16.05.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому після уточнень просила: визнати офісні приміщення №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, площею 77,3 кв.м., розташовані на ІІІ поверсі літ.«Б» по АДРЕСА_1, спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

визнати недійсним договір купівлі-продажу офісних приміщень №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в від 26.03.2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ПП "Інвест Люкс Сервіс";

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину офісних приміщення №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, площею 77,3 кв.м, розташовані на ІІІ поверсі літ.«Б» по АДРЕСА_1;

витребувати офісні приміщення №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, площею 77,3 кв.м, розташовані на ІІІ поверсі літ.«Б» по АДРЕСА_1 у Херсонської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України;

визнати житловий будинок по АДРЕСА_2 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1250 га по вулиці Миру,31, в с.Софіївка Білозерського району Херсонської області;

визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступні автомобілі: ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_5; ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_6; СНЕRY АМULET DА11А, реєстраційний номер НОМЕР_1; СНЕRY АМULET А15, реєстраційний номер НОМЕР_2; HUNDAI GETZ, реєстраційний номер НОМЕР_3; FAWCA1031К2L2R5, реєстраційний номер НОМЕР_4;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 середньої вартості вказаних автомобілів в розмірі 209016,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з травня 2003 року по 08.08.2008 року позивач та відповідач проживали однією сім'єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу, а з 08.08.2008 року по 22.12.2009 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання за спільні кошти вони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Частину майна вже було поділено між ними за рішенням суду. Не поділеними залишились житловий будинок в с.Софіївка та спірні автомобілі. Оскільки 1/2 частина будинку належить позивачу, то, на її думку, до неї перейшло право на 1/2 частину земельної ділянки, яку приватизував відповідач. Спірні автомобілі відповідач переховує та використовує на власний розсуд, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1/2 середньої вартості цих автомобілів, визначену експертом. Частиною майна (офісними приміщеннями №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, по АДРЕСА_1) відповідач ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд і продав їх за договором купівлі-продажу без письмової згоди позивача, у зв'язку з чим вона просить визнати цей договір недійним та витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 18 грудня 2015 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:

--- визнати офісні приміщення №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, площею 77,3 кв.м, розташовані на ІІІ поверсі літ.«Б» по АДРЕСА_1, спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час його придбання та відчуження ОСОБА_3

--- визнати житловий будинок АДРЕСА_2 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3

--- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2

--- визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступні автомобілі:

1) ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, № двигуна НОМЕР_7, № кузова НОМЕР_8;

2) ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, № двигуна НОМЕР_9, № кузова НОМЕР_10;

3) СНЕRY АМULET DА11А, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № двигуна НОМЕР_11, № кузова НОМЕР_13;

4) СНЕRY АМULET А15, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_14, № кузова НОМЕР_12;

5) HUNDAI GETZ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, № двигуна НОМЕР_15, № кузова НОМЕР_16;

6) FAWCA1031К2L2R5, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, № двигуна НОМЕР_17, № шассі НОМЕР_18.

--- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 середньої вартості вказаних автомобілів в розмірі 209016,63 грн.

--- в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу офісних приміщень №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в від 26.03.2010 року; в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину цього майна, в частині витребування цього майна у Херсонської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України та в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1250 га по АДРЕСА_2 відмовити.

Також судом було вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки з загальної площі 0,2500га, що розташована по вул.Миру, 31 в с.Софіївка Білозерського району Херсонської області, скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначила, що суд не звернув уваги на те, що з переходом до неї права власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, до неї відповідно норм ст.377 ЦК України та ст.ст.89, 120 ЗК України також перейшло право власності на таку ж частку цієї земельної ділянки, яка складатиме 0,1250га. Суд же неправомірно відмовив в задоволенні позову в цій частині, пославшись на набуття відповідачем права власності на неї в порядку приватизації, і тому на відсутність підстав для її розподілу спірної земельної ділянки між подружжям.

Таким чином, рішення суду не оскаржується в частині:

--- визнання офісних приміщень №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, площею 77,3 кв.м, розташованих на ІІІ поверсі літ.«Б» по АДРЕСА_1, спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час його придбання та відчуження ОСОБА_3;

--- визнання житлового будинку АДРЕСА_2 спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку;

--- визнання спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобілів:

1) ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5, № двигуна НОМЕР_7, № кузова НОМЕР_8;

2) ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, № двигуна НОМЕР_9, № кузова НОМЕР_10;

3) СНЕRY АМULET DА11А, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № двигуна НОМЕР_11, № кузова НОМЕР_13;

4) СНЕRY АМULET А15, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, № двигуна НОМЕР_14, № кузова НОМЕР_12;

5) HUNDAI GETZ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, № двигуна НОМЕР_15, № кузова НОМЕР_16;

6) FAWCA1031К2L2R5, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4, № двигуна НОМЕР_17, № шассі НОМЕР_18;

--- стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації 1/2 середньої вартості вказаних автомобілів в розмірі 209016,63 грн.

--- відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу офісних приміщень №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в від 26.03.2010 року, про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину цього майна, а також про витребування цього майна у Херсонської обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Судом встановлено, що з травня 2003 року по 08.08.2008 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім'єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.06.2012 року у справі №2114/2-3507/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 11.11.2013 року факт спільного проживання та ведення спільного господарства був встановлений та підтверджений. При розгляді цієї справи судами було встановлено, що сторони проживали спільно однією сім'єю, вели спільний побут, за спільні кошти придбавали майно (т.1, а.с.11-12, 13-14).

Згідно свідоцтвам про шлюб та розірвання шлюбу з 08.08.2008 року по 22.12.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (т.1, а.с.15, 16).

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №.10.2005 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 (т.1, а.с.262).

Згідно державного акту на землю від 10.04.2009 року ОСОБА_3 в порядку приватизації отримав у власність земельну ділянку розміром 0,250 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_19 (т.2, а.с.46)

Відмовляючи в задоволенні позову в оскаржуваній частині, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 набув право власності на цю земельну ділянку, використавши своє право на приватизацію, відтак земельна ділянка є особистою приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям. При цьому суд застосував правовий висновок Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2710цс15.

Однак до такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, що на підстав п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині і ухвалення нового.

За змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Таким чином, громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям.

Разом з тим, в силу ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч.1). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків) (ч.2).

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

В даній справі одним із подружжя в період шлюбу придбано будинок, тому у подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на 1/2 частину будинку. Оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на 1/2 частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 11 червня 2012 року у справі №6-66ц11.

Суд же на вказане уваги не звернув і помилково вважав, що земельна ділянка є особистою приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям. Посилання при цьому суду на правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 16.12.2015р у справі №6-2710цс15 є недоречним, оскільки в даному випадку Верховний Суд України навпаки висловив правову позицію, згідно з якою: при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення; у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди; аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з урахуванням сплати позивачкою при поданні апеляційної скарги судового збору в розмірі 2835,09грн. (а.с.56, 79 т.2) з ОСОБА_3 на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати у розмірі 2835,09грн.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 308, 309 ЦПК України, ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 18 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, загальна площа земельної ділянки 0,2500 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_20.

В решті вказане рішення в апеляційному порядку не переглядалось, як таке, що не оскаржувалось.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2835,09грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська