Справа №482/1610/15-ц 25.04.2016 25.04.2016 25.04.2016
Справа №482/1610/15-ц Головуючий по першої інстанції Гажа О.П.
Провадження №22-ц/784/979/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

25 квітня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2016 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7, про визнання незаконними дій та скасування рішень Баловненської сільської ради,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 пред'явив вищевказаний позов до Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області та ОСОБА_3, який обґрунтований наступним.

В порядку спадкування за заповітом позивач набув права на житловий будинок АДРЕСА_1, до складу якого увійшли також літня кухня, сарай, підвал.

23 листопада 2007 року виконавчим комітетом Баловненської сільської ради Новоодеського району позивачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та складається із: житлового будинку, позначено на плані літ. А-1, загальною площею 73,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., підвалу Б-1 п/д, літньої кухні В-1, сараю Г-1, гаражу Д-1, сараю Е-1, вбиральні Ж-1, душу З-1,огорожі №1,2, споруди №3. Це свідоцтво зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства.

За життя матері позивача, останній дозволив проживати в літній кухні своїй сестрі ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У листопаді 2014 року між позивачем та ОСОБА_3, яка є онукою його померлої сестри, виник спір щодо права власності на літню кухню, оскільки остання вважає, що зазначена кухня належить їй на праві власності, так як виконавчий комітет Баловненської сільської ради своїм рішенням за №84 від 15 листопада 1995 року, в пункті 2, виділив в окрему поштову адресу цю літню кухню, перевівши її в житло, з присвоєнням адреси: АДРЕСА_2 та зробив відповідні записи в погосподарській книзі №2 про розділення господарств.

Вважаючи зазначені дії виконавчого комітету сільської ради незаконними, позивач у своєму позові просив визнати незаконним і скасувати п.2 рішення №84 від 15 листопада 1995 року виконавчого комітету Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області «Про присвоєння вулиць в селі Баловне та номерів житлових будинків власникам житлових будинків».

Окрім того, просив суд визнати незаконними записи в погосподарській книзі №2 Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області по господарству ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 за 1986-2015 роки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2

17 листопада 2015 року Новоодеським районним судом Миколаївської області постановлена ухвала про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_7 (а.с.69).

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено через їх безпідставність та недоведеність.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач не довів в судовому засіданні належними і допустимими доказами того факту, що до складу спадкового майна увійшло дві літні кухні, у тому числі літня кухня, якою користувалася його сестра ОСОБА_8, а тому підстав для визнання недійсними рішення виконавчого комітету сільської ради та записів у погосподарській книзі сільської ради не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за адресою: АДРЕСА_1 проживала сім'я ОСОБА_5. Відповідно до запису у погосподарській книзі станом на 01 січня 1983 року господарство відносилось до суспільної групи робітника і членами господарства були: ОСОБА_10, як голова сім'ї, її дочка ОСОБА_8, чоловік дочки ОСОБА_2, онука ОСОБА_9, син ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_11 і дочка ОСОБА_12 (а.с.11-12).

У власності цієї сім'ї, на той час, перебували наступні споруди і будівлі: житловий будинок 1950 року забудови, веранда 1950 року забудови, кухня 1969 року забудови, веранда 1969 року забудови, кухня 1969 року забудови.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 померла. Після її смерті, відкрилась спадщина до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1

Спадкоємцем за заповітом є позивач ОСОБА_5, який отримав у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 травня 1984 року на житловий будинок, площею 40 кв.м, літню кухню, сарай, підвал, що були розташовані на земельній ділянці к-за імені Кірова та належали спадкодавцю на підставі довідки Баловненської сільської ради №115 від 11 травня 1984 року (а.с.8,90-91).

З листа Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 21 січня 2015 року слідує, що після смерті ОСОБА_10, господарство було поділено на два окремих господарства, а саме: на господарство позивача ОСОБА_5 та господарство його сестри ОСОБА_8

До складу господарства позивача ОСОБА_5 увійшов житловий будинок з верандою 1950 року забудови, літня кухня 1983 року забудови, що розташовані по АДРЕСА_1

До складу господарства ОСОБА_8 увійшла літня кухня 1950 року забудови, літня кухня 1969 року забудови та сарай.

Про факт поділу господарства на два окремих господарства свідчать і записи в погосподарській книзі №2 Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, згідно яких до 1985 року це було одне господарство, з відміткою про те, що головою господарства була ОСОБА_10, а з 1986 року господарство було розділено на два окремих господарства.

Членами господарства ОСОБА_5 були: ОСОБА_5, як голова сім'ї та члени його сім'ї: дружина ОСОБА_11, діти ОСОБА_13, ОСОБА_12

Згідно даних погосподарської книги, вказана сім'я проживала по АДРЕСА_1 та їй належало: житловий будинок з верандою 1950 року забудови, літня кухня 1983 року забудови, а літня кухня 1950 року забудови, літня кухня 1969 року забудови і сарай були викреслені, в зв'язку переходом цих будівель до господарства ОСОБА_8

15 листопада 1995 року, у відповідності з рішенням №84 виконавчого комітету Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області «Про присвоєння вулиць в с. Баловне та номерів житлових будинків власникам житлових будинків», в п.2 рішення, під номерами 30 і 31, було вирішено господарству ОСОБА_5 присвоїти номер житлового будинку АДРЕСА_1, а господарству ОСОБА_9 - номер АДРЕСА_2 (а.с.24,54-56).

Також, у п.3 вищевказаного рішення виконавчого комітету, Вознесенському МБТІ було доручено оформити відповідні документи на право власності на житлові будинки громадянам с. Баловне.

На підставі рішення виконавчого комітету Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 20 грудня 1995 року за №96 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», ОСОБА_8 було передано безкоштовно у приватну власність, в порядку приватизації, земельну ділянку з наступною видачею державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 (а.с.25).

Рішенням Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №5 від 23 жовтня 2009 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки», вирішено передати у власність ОСОБА_8 земельну ділянку, площею 0.1909 розташовану по АДРЕСА_2 (а.с.143-146).

20 листопада 2009 року ОСОБА_8 отримала державний на право власності на земельну ділянку, площею 0.1909 га, що розташована за вищевказаною адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.27).

З пояснень сторін, судом встановлено, що літня кухня, якою користувалася ОСОБА_8 знаходиться саме на виділеній останній у власність земельній ділянці.

23 листопада 2007 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, яке складається із: житлового будинку, позначено на плані літ. А-1, загальною площею 73,4 кв.м., житловою площею 57,4 кв.м., підвалу Б-1 п/д, літньої кухні В-1, сараю Г-1, гаражу Д-1, сараю Е-1, вбиральні Ж-1, душу З-1,огорожі №1,2, споруди №3 (а.с.22,23).

Також, позивачу на праві приватної власності, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, належить земельна ділянка площею 0.2081 га для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с.28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її дочка ОСОБА_9 (а.с.40,41).

За життя, ОСОБА_8 не оформила належним чином право власності на будівлі і споруди, що розташовані по АДРЕСА_2 і не зареєструвала їх в органах БТІ, про що свідчить відповідна довідка Районного комунального підприємства «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» за №153 від 09 грудня 2014 року (а.с.17).

На день смерті ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстрованими і проживали її донька ОСОБА_9 та онука - ОСОБА_3, - відповідач у справі.

За ст.86 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року передбачено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом.

Відповідно ст.100 ЦК Української РСР, який був чинним на момент поділу спірного домогосподарства, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

В статті 101 цього кодексу зазначено, що в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Статтею 149 ЦК Української РСР передбачено, що власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.

У своєму позові, ОСОБА_5, як на підставу його задоволення, посилається на те, що діями посадових осіб Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області та прийнятими рішеннями його виконкому, він був позбавлений права володіти, користуватися і розпоряджатися літньою кухнею 1950 року забудови, яка, як на його думку, була незаконно переписана в погосподарській книзі з його господарства до господарства його сестри ОСОБА_8

Разом з тим, належних доказів того, що зазначена літня кухня 1950 року забудови, належала на праві власності саме позивачу та входила до складу його господарства, останній не надав.

Так, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року №69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади.

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Отже, враховуючи викладені обставини справи (фактично відбувся поділ господарства на два окремих господарства, що не суперечить на час вчинення такого поділу, законодавству) та наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що сільська рада, при вирішенні питання про віднесення спірних об'єктів (літньої кухні) погосподарського обліку до господарства ОСОБА_8 керувалася відповідними нормами чинного на той час законодавства, а тому правових підстав для визнання недійсними записів у спірній погосподарській книзі немає, як і не має правових підстав для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, оскільки оскаржуване рішення виконкому сільської ради приймалось у межах та у спосіб наданих йому повноважень.

Натомість, позивач у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не довів належними і допустимими доказами, як незаконність п.2 оскаржуваного ним рішення виконкому Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за №84 від 15 листопада 1995 року, так і не довів незаконність записів в погосподарській книзі №2 Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за 1986-2015 роки в частині що стосується спірних об'єктів.

Більш того, як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 29 травня 1984 року державною нотаріальною конторою Новоодеського району Миколаївської області, ОСОБА_5 отримав у спадщину окрім інших будівель і споруд, одну літню кухню, в той час, як із записів в погосподарській книзі №2 Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за 1983 рік слідує, що до складу господарства ОСОБА_10 входило дві літні кухні.

Будь-яких інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до положень ст.309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина