У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ«Надра»), Національного банку України про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсними укладені між ним та ВАТ КБ Надра договір кредиту від 27 грудня 2006 року № 07/12/2006/840-К/72, додаткову угоду від 10 грудня 2009 року № 1 до вищевказаного кредитного договору та договір іпотеки від 27 грудня 2006 року.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що укладений між сторонами кредитний договір та додаткова угода до нього не містять інформації про сукупну вартість кредиту, відсутня ціна договору, а зміст угод не містить основних прав споживача.

Також ОСОБА_2 вказував, що з часу укладання кредитного договору у зв'язку із падінням гривні значно збільшилися витрати позичальника на обслуговування кредиту, чого він не міг передбачити.

Посилаючись на вищевикладене, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України, яка передбачає, що недійсність кредитного договору (основного зобов'язання) спричиняє недійсність договору іпотеки (правочину щодо його забезпечення), ОСОБА_2 позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційною суду Одеської області від 17 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що при укладенні спірних договорів сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності цихправочинів, передбачених ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач як на момент укладення кредитного договору, так і при укладенні додаткової угоди до нього, не заявляв додаткових вимог щодо умов правочинів та виконував їх в подальшому, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що істотна зміна становища щодо боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для визнання недійсними умов як кредитного договору та додаткової угоди до нього, так і дослідженого судом договору іпотеки від 27 грудня 2006 року.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-1341цс15.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційноюскаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Національного банку України про визнання договору недійсним, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур