УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про захист права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він з ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2003 року по 29 серпня 2011 року. За час шлюбу сторонами було набуто квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що ОСОБА_9 без його згоди продала зазначену вище квартиру ОСОБА_7 шляхом укладення між сторонами договору купівлі-продажу від 26 вересня 2011 року. У подальшому спірна квартира була відчужена ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8

На підставі наведеного позивач просив визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_6, визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 26 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 зазначену квартиру.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: позивача ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_9

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 26 вересня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 та виключено запис про реєстрацію права власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року та залишити в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано після розірвання шлюбу, а тому спірна квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки кредитний договір на придбання спірної квартири укладався в період шлюбу та в інтересах сім'ї. Крім того, рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності також приймалося за час перебування сторін у шлюбі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2003 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 серпня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

22 листопада 2005 року ОСОБА_9 було укладено договір № 108 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла.

Відповідно до п. 2.3 зазначеного договору інвестор приймає участь в інвестуванні будівництва (реконструкції) об'єкта шляхом внесення грошових коштів (та матеріальних ресурсів) в інвестування своєї частки, з подальшим отриманням її у свою власність.

23 грудня 2005 року між сім'єю в особі ОСОБА_9 та ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Волинське регіональне управління було укладено кредитний договір № 166, відповідно до умов якого за умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім'ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла до якого був наданий прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 113 743,00 грн на будівництво житла.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору сім'я позичальника ОСОБА_9 складається із 5-ти осіб, а саме: позичальника ОСОБА_9, її чоловіка ОСОБА_6 і трьох дітей.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 327-1 від 29 квітня 2011 року вирішено оформити право власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_9 вартість квартири виплачена повністю. Знято ОСОБА_9 з квартирного обліку.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності приймалося у період шлюбу, як і погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилання ОСОБА_9 в касаційній скарзі на те, що спірна квартира не є об'єктом спільної сумісної власності спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Отримання свідоцтва про право власності на квартиру після розірвання шлюбу на правовий статус квартири не впливає.

Доказів того, що погашення кредиту, який було надано сторонам по справі на будівництво житла, відбувалось за власні кошти ОСОБА_9 відповідачем суду надано не було.

Також, за змістом статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

За умовами частини 4 статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно частини 3 статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

26 вересня 2011 року ОСОБА_9 уклала із ОСОБА_7 договір купівлі-продажу спірної квартири.

Також судом встановлено, що 27 серпня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Дані договори були укладені без згоди позивача ОСОБА_6, як співвласника майна.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов вірного висновку про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 26 вересня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, недійсним та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_1.

Доказів того, що позивачем було пропущено строк позовної давності матеріали справи не містять.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Інші доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук