АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/410/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Баляс Т.І.

та представника ПАТ "Альфа-Банк"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 104, по вул. Київська в м. Тернопіль, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 173634,79 грн. за кредитним договором №1901/1107/88-290 від 13.11.2007 р. шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення - виконавчих дій. Крім цього, просив стягнути з відповідача в користь банку витрати по оплаті судового збору в розмірі 1736,34 грн. В обгрунтування позову зазначає, що відповідач не належним чином виконує зобов'язання по своєчасній сплаті кредитних платежів, в зв'язку з чим виникла заборгованість та право банку на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1901/1107 88-290 від 13.11 2007 року, яка станом на 10.07.2014 року складає - 173 634.79грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 165 715.42 грн., по відсотках - 7 567.06грн.; пеня - 352.31 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 104. загальною площею - 65.0 кв.м.. житловою площею - 37.6 кв.м.. яка знаходиться в будинку №12 по вул. Київська в м. Тернопіль, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Витрати по оплаті судового збору компенсувати публічному акціонерному товариству "Альфа-Банк" за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції підставно виходив з того, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із неналежним виконанням боржницею умов кредитного договору підлягають до задоволення, оскільки грунтуються на вимогах закону, умовах укладених договорів та фактичних обставинах справи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, зроблені з дотриманням норм закону.

Судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 1901/110788-290, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит на суму 17 000.00 доларів США, а боржник ОСОБА_2, зобов'язалась повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту, тобто до 13 листопада 2017 року ( із подальшим внесенням змін та доповнень №2 до кредитного договору - термін повернення кредиту до 13 листопада 2022 року).

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 17 000.00 доларів США.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

В свою чергу, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначених угод відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №1901/1107/88-290 від 13.11.2007 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа-Банк".

Таким чином, усі права кредитора за Кредитним договором №1901/1107/88-290 належать ПАТ "Альфа-Банк".

У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до Кредитного договору йому була нарахована неустойка.

Згідно із ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Надання ОСОБА_2 коштів акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» за кредитним договором від 13 листопада 2007 року підтверджується самим Договором, підписавши який позичальник підтвердила, що обумовлена сума позики нею вже отримана.

ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови Кредитного договору по сплаті кредиту га відсотків, внаслідок чого згідно поданого позивачем розрахунку станом на 10.07.2014 року заборгованість за Кредитним договором в сумі 14 893.88 доларів США, що в еквіваленті до української гривні становить 173 634,79 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 14 214,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 165 715,42 грн., по відсотках - 649,08 доларів США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 7 567,06 грн.; пеня - 30,22 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає -352,31 грн.

На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору. Відповідачу та боржнику було направлено Вимогу, а саме: «Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки» від 21.07.2014р. за вих.№65351-102, але на даний час вимога залишена без відповідного реагування.

Згідно положення ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Крім цього, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 13 листопада2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 Г В. уклали Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно,а саме: квартиру № 104. загальною площею - 65,0 кв.м.. житловою площею - 37.6 кв.м., яка знаходиться в будинку №12 по вул. Київська в м. Тернопіль, яка належить йому на праві власності.

Згідно витягу з додатку № 1 до Договору купівлі - продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, право вимоги за іпотечним договором № 1901/1107/88-290 від 13.11.2007 року перейшло ПАТ «Альфа-банк».

Згідно із п. 11 іпотечного договору Іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках невиконання Боржником основного зобов'язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.п. 12.3. 12.3.1 та 12.3.2 Іпотечного договору або на підстав окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Згідно з вимогами ст.ст. 572, 575, 589 ЦК України та ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Реалізація заставного майна проводиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (прилюдних торгів), якщо інше не передбачено договором.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що права позивача порушені відповідачем, а тому позов ПАТ "Альфа-Банк" підлягає до задоволення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Безпідставними є доводи апелянта, що станом на дату підписання кредитного договору №1907/1107/88-290 від 13 листопада 2007 року АКБ "ТАС-Комерцбанк" не мав права здійснювати операції з валютними цінностями, оскільки не мав генеральної ліцензії, колегія суддів не приймає до уваги, так як на підтвердження наявності банківської ліцензії та письмового дозволу позивачем додано Банківську ліцензію НБУ №38 від 31.10.1991 р., видана АКБ "ТАС-Комерцбанк", письмовий дозвіл №38-1 виданий 11.10.2001 року із зазначенням на право здійснення операцій, а також додаток до дозволу №38-1 із переліком валютних операцій щодо ведення валютних рахунків на залучення і розміщення іноземної валюти.

Національним банком прийнято Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, (затв. постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275), відповідно до п. .3. якого письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 за N 15-93. Відповідно до п. 2.3 зазначеного Положення, за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважений банк на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку на здійснення операцій з валютними цінностями, має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти.

Крім цього апелянт вважає, що він підпадає під дію Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті і в звязку з цим рішення суду є незаконним та підлягає до скасування.

7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_3 № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом № 1304-VII мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_3 № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності,

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Кузьма Р.М.

Судді : Жолудько Л.Д.

ОСОБА_4