Справа № 205/7870/14-ц
№ провадження 2/196/3/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

05 лютого 2016 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, предмет якого складають такі вимоги: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 1 113 445 (один мільйон сто тринадцять тисяч чотириста сорок п"ять) грн. 60 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми в розмірі 100 210 (сто тисяч двісті десять) грн. 10 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти від суми позики за обліковою ставкою НБУ в розмірі 283 333(двісті вісімдесят три тисячі триста тридцять три) грн. 75 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Як на підставу задоволення заявлених позовних вимог посилався на ст.ст. 22, 509, 533, 611, 612, 623, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 22, 60 ЦПК України.

Як на докази посилався на такі документи: розписки ОСОБА_2 від 08.09.2010 року (а.с. 5-6, 25), паспорт громадянина України на ім"я ОСОБА_1 (а.с. 31-32).

Вказав на те, що у вересні 2010 року до нього звернулася ОСОБА_2 з проханням позичити грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн. та 11000 ЄВРО, а також 484 350,00 грн. та 6000 доларів США, на що він погодився. У своєму офісі, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 22 оф.5, він передав вищевказані грошові суми відповідачу.

08.09.2010 року про отримання грошових коштів в розмірі 200 000,00 грн. та 11000 ЄВРО, а також 484 350,00 грн. та 6000 доларів США ОСОБА_2 було написано розписки.

Вказані суми вона зобов'язалася повернути йому до 20.09.2011 року, але по закінченню строку грошові кошти не повернула та в подальшому неодноразово переносила строки повернення боргу.

10.07.2014 року він звернувся до ОСОБА_2 через поштове відділення з вимогою повернути грошові кошти, але вона відмовилась отримати цю кореспонденцію, яка 15.08.2014 року була повернута йому.

Таким чином зазначає, що 20 вересня 2011 року у ОСОБА_2 виникли грошові зобов'язання перед ним в розмірі 200 000,00 грн. та 11000 ЄВРО, а також 484 350,00 грн. та 6000 доларів США.

Посилається на те, що на момент подання заяви 06.02.2015 року офіційний курс НБУ України для долару США дорівнював 23,1306 грн., тобто суму 6000 доларів США еквівалентна 138 783,60 грн., та офіційний курс НБУ України для ЄВРО дорівнював 26,392 грн., тобто сума 11000 ЄВРО еквівалентна 290 312,00 грн.

За викладених обставин вважає, що ОСОБА_2 повинна повернути йому суму в розмірі 1 113 445,60 грн. (138 783,60 грн. + 290 312,00 грн. + 484 350,00 грн. + 200 000,00 грн.).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за користування чужими грошима з урахуванням строку позовної давності за період 06.02.2012 - 06.02.2015 складають: 100 210,10 грн. ((1 113 445,60 грн. * 3:100):365 дн.)*1095 дн. = 100 210,10 грн.).

Також згідно вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно даних офіційного сайту НБУ облікова ставка Національного банку України становить: з 10.08.2010 р. по 22.03.2012 р. - 7,75%; з 23.03.2012 р. по 09.06.2013 р. - 7,5%; з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. - 7,0%; з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. - 6,5%; з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. - 9,5%; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. - 12,5%; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. - 14%.

Проценти від суми позики за обліковою ставкою НБУ становлять суму в розмірі 283 333,75 грн.

З 06.02.2012 по 22.03.2012 - 46 дн.

((1 113 445,60 грн. * 7,75:100):365 дн.)*46 дн. = 10875,16 грн.

З 23.03.2012 по 09.06.2013 - 444 дн.

((1 113 445,60 грн. * 7,5:100):365 дн.)*444 дн. = 101 582,84 грн.

З 10.06.2013 по 12.08.2013 - 64 дн.

((1 113 445,60 грн. * 7,0:100):365 дн.)*64 дн. = 13 666,40 грн.

З 13.08.2013 по 14.04.2014 - 245 дн.

((1 113 445,60 грн. * 6,5:100):365 дн.)*245 дн. = 48 579,78 грн.

З 15.04.2014 по 16.07.2014 - 93 дн.

((1 113 445,60 грн. * 9,5:100):365 дн.)*93 дн. = 26 951,48 грн.

З 17.07.2014 по 12.11.2014 - 119 дн.

((1 113 445,60 грн. * 12,5:100):365 дн.)*119 дн. = 45 376,72 грн.

З 13.11.2014 по 05.02.2015 - 85 дн.

((1 113 445,60 грн. * 14:100):365 дн.)*85 дн. = 36 301,37 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Від представника позивача - адвоката ОСОБА_3, до суду надійшла заява з проханням про розгляд даної справи без його участі в зв'язку з повторними неявками в судові засідання ОСОБА_2, заявлені вимоги підтримує та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала.

На підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, з'ясувавши правові позиції сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 11000 (одинадцять тисяч) ЄВРО, 6000 (шість тисяч) доларів США, а також 684 350,00 грн.

В задоволенні іншої частини пред'явлених до ОСОБА_2 позовних вимог слід відмовити.

Ухвалюючи рішення суд виходив з такого.

Суд вважає встановленим, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 існують правові відносини, які виникли на підставі договорів позики від 08.09.2010 року (а.с. 5, 25). Саме з таких відносин витікає цивільно-правовий спір. До вказаних правових відносин підлягають застосуванню норми параграфу першого Глави 71 ЦК України.

Згідно ст. 214 ч.2 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 360-7 ч.1 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 викладено висновок щодо застосування ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Виходячи з цього, на переконання суду має місце та обставина, що за розпискою від 08.09.2010 року ОСОБА_2, як позичальник, отримала від ОСОБА_1 11000,00 ЄВРО та 200000,00 грн. і зобов'язалася повернути їх кредитору 20.09.2010 року.

Також, за розпискою від 08.09.2010 року ОСОБА_2 зобов'язалася повернути отримані за договором 484 350,00 грн. та 6000 доларів США і зобов'язалася повернути їх кредитору 20.09.2010 року.

На час розгляду справи зобов'язання відповідачем не виконано.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. До такої категорії суд відносить передані позивачем за договорами позики відповідачеві валютні цінності у вказаних розмірах.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1046 ЦК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 11000,00 ЄВРО та 6000,00 доларів США за договорами позики від 08.09.2010 року.

На виконання вимог ст. 1046 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 684350,00 грн., тобто суму позики за договорами від 08.09.2010 року.

В іншій частині заявлених вимог слід відмовити за недоведеністю.

Відмовляючи в стягненні суми, еквівалентної вартості валютних цінностей, суд виходив з приписів статті 1046 ЦК України про обов'язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Відмовляючи в стягненні процентів та компенсації з урахуванням індексу інфляції на суму, еквівалентну вартості валютних цінностей, суд виходив з того, що відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Крім цього, позивачем суду не доведено на підставі належних та допустимих доказів розміру процентів та суми грошового боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог 2765,35 грн. у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору, що документально підтверджено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (нкпп-) на користь ОСОБА_1 (нкпп-) суму заборгованості за договором позики від 08.09.2010 року в розмірі 11000,00 (одинадцять тисяч) ЄВРО.

Стягнути з ОСОБА_2 (нкпп-) на користь ОСОБА_1 (нкпп-) суму заборгованості за договором позики від 08.09.2010 року в розмірі 6000,00 (шість тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (нкпп-) на користь ОСОБА_1 (нкпп-) суму заборгованості за договорами позики від 08.09.2010 року в розмірі 684350,00 (шістсот вісімдесят чотири тисячі триста п'ятдесят) грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (нкпп-) на користь ОСОБА_1 (нкпп-) 2765,35 грн. на відшкодування понесених позивачем витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження дане рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, тобто після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4