Справа № 454/242/15 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2304/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» - Бурки Валерія Володимировича на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди нанесеної в результаті протиправних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2015 року в позові Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди нанесеної в результаті протиправних дій відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник Фермерського господарства «Бурка В.В.» - Бурка Валерій Володимирович.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Апелянт зазначає, що в позовній заяві ним було надано докази підтвердження факту заподіяння моральних страждань відповідачем, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, тощо. Крім того вказує,що він не ставить вимог щодо оскарження дій відповідача щодо невнесення заяви про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а лише вимогу про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями відповідача і дана вимога не розглядається в порядку вимог КПК України. Також судом під час ухвалення рішення не було застосовано низки норм чинного законодавства , які підлягали застосуванню до даних правовідносин. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повінстю.

Сторони в судове засідання 04.04.2016 року не прибули, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с.53-55), не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до статей 3, 21, 24, Конституції України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім особам безпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, при цьому виходячи з положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Виходячи з положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.02.2013 року представник фермерського господарства «Бурка В.В.» звернувся до Головного Управління МВС України у Львівській області з заявою щодо вчинення суддею Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2. злочину, у якій вказав, що суддею порушено його конституційні права, зокрема при розгляді скарги за вих.№188 від 12.05.2011 року та 26.05.2011 року по справі №4-56/11 остання постановила завідомо неправосудну постанову в результаті чого фермерське господарство «Бурка В.В.» було позбавлене права приватної власності та нанесено збитки в сумі більше 100 000 гривень.

Листом начальника Управління державної служби боротьби з економічною злочинністю ГУ МВСУ у Львівській області від 13.03.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що в ході перевірки не вставлено фактів вчинення суддею Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2. злочину зловживання службовим становищем чи перевищення службових повноважень, а тому перевірку за його зверненням припинено.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що оскільки позов пред'явлено з підстав відмови представнику позивача у внесенні відомостей за його заявою до ЄРДР, крім того, з представлених позивачем доказів не вбачається в чому полягає шкода та не доведено причинний зв'язок між заподіяною йому моральною шкодою та неправомірними, на його думку, діями відповідача, при цьому інших вимог позивач не заявляв, а відтак підстав для задоволення позовних вимог не має.

Колегія суддів погоджується із зробленими висновками судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1, 2 ст. 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду виникає у випадках, передбачених законом.

Ці ж положення закріплені у п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» піллягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди, завданої, на його думку, внаслідок неправомірних дій Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину суддею Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2. при розгляді скарги за вих.№188 від 12.05.2011 року та 26.05.2011 року по справі №4-56/11.

Як вбачається зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та ч.1, ч. 2 ст. 1176 ЦК України, дія вказаних законодавчих актів розповсюджується на вичерпний перелік процесуальних дій уповноважених органів в межах кримінальної справи, оперативно-розшукової справи чи справи про адміністративне правопорушення.

В ході розгляду справи встановлено, що кримінальна справа стосовно ОСОБА_1 не порушувалася, до адміністративної відповідальності він не притягувався, при цьому, не встановлено інших обставин, передбачених ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», які дають підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди.

Крім цього, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» - Бурки Валерія Володимировича - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.