Справа № 303/4058/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015року позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельних ділянок площею 0,2100га для ведення сільського господарства та площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані в с. Великі Лучки, вул. Миру,117 Мукачівського району Закарпатської області, посилаючись на те, що вони попередньо домовились про укладення договору довічного утримання. Всі дії повязані з укладенням договору здійснювали відповідачі. В нотаріуса їй було надано договір для підписання, на що вона погодилась та зазначила, що їй відомо про все. Після укладення договору, жодного утримання не здійснювалось. Після отримання від нотаріуса у липні 2015 року копії договору, їй стало відомо про укладення договору дарування. З врахуванням того, що даний правочин нею вчинено під впливом обману, просила на підставі ст. 230 ЦК України визнати вказаний правочин недійсним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року у заявленому позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким заявлений позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що 31.07.2013 року між позивачем ОСОБА_2 (дарувальник) та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_4В.(обдаровувані) укладено договір дарування, згідно якого дарувальник ОСОБА_2 передала майно, а саме житловий будинок із земельними ділянками площею 0,2100га для ведення сільського господарства та площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані в с. Великі Лучки, вул. Миру,117 Мукачівського району Закарпатської області у власність обдаровуваних (ОСОБА_4, свого сина та ОСОБА_4, свого онука) безоплатно, кожному в рівній долі. (а.с.10-12)

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування недійсності даного договору позивачка посилається на те, що вказаний правочин нею укладено внаслідок обману, так як вона мала намір укласти з відповідачами договір довічного утримання, а не договір дарування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав передбачених ст. 230 ЦК України для визнання правочину недійсним.

З даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

За змістом даної статті, розяснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В оспорюваному договорі чітко вказано, що він є договором дарування, в ньому вказано, що право власності на будинок виникає у обдаровуваних з моменту передачі майна та прийняття його обдаровуваними. Право власності на земельні ділянки у обдаровуваних виникає з моменту державної реєстрації земельних ділянок порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктом 25 даного договору зазначено, що сторони за цим договором домовились, що під передачею будинку, який відчужується за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдаровуваними від дарувальника ключів від будинку та технічної документації, свідчить про те, що передача речі відбулась. В присутності нотаріуса Дарувальник передала обдаровуваному ключі та технічну документацію. В договорі вказано, що сторони договору діють добровільно, перебувають при здоровому розумі та ясній памяті, розуміють значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин. Тобто, правова природа договору, права та обовязки сторін були чітко визначені вказаним договором.

Позивачкою відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України не подано доказів і не доведено наявність умислу в діях відповідачів та сам факт її обману. Доводи позивачки, що її дійсні наміри не були направлені на укладення договору дарування , а на укладення договору довічного утримання повністю спростовуються вищенаведеними матеріалами справи.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, для визнання вказаного правочину недійсним та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення Виноградівського районного суду від 30 січня 2015 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді