Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 10 червня 2011року вона у ОСОБА_4 позичила грошові кошти в сумі 10 тис. грн, а 16 липня 2011 року - 8 тис. грн, що підтверджується розписками.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року на підставі зазначених договорів з неї на користь відповідачки було стягнуто 61 963 грн із урахуванням боргу та процентів за користування грошовими коштами.

За договорами позики ОСОБА_3 зобов'язувалася сплачувати ОСОБА_4 відсотки у розмірі 15 % місячних та 180 % річних.

Позивачка вважала, що ці правочини були укладені під впливом тяжкої обставини, та просила суд визнати їх недійсними.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 202, 203 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із недоведеності факту укладення сторонами спірних правочинів під впливом тяжких обставин.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального права та ухвалили правильні рішення про відмову у задоволенні позову, підстав для скасування яких не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель