АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9331/13-ц 22-ц/774/234/К/16
Справа № 214/9331/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/234/К/16 Прасолов В.М.
Категорія - 34 (IV) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 серпня 2013 року на вул. Волгоградській, ОСОБА_4 керуючи автомобілем «MITSUBISHI OUTLANDER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з належним позивачці, автомобілем «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, чим порушив вимоги пунктів 13.1, 2.3-б Правил дорожнього руху, в результаті чого автомобіль «Peugeot 207» отримав механічні пошкодження.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2013 року винним у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_4 та накладено на нього адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

В добровільному порядку, відповідач відмовився проводити ремонт автомобіля позивача, а також відмовився брати участь у визначенні суми збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, та їх відшкодуванні.

Автомобіль відповідача «MITSUBISHI OUTLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно полісу обов'язкового страхування № АВ 8586540 застрахований 31.08.2012 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Лафорт» (далі - ПрАТ «СК «Лафорт») з лімітом відповідальності 50000 грн.

Згідно висновку експерта авто-товарознавця, в результаті пошкодження автомобіля, ОСОБА_6 заподіяні збитки в сумі 40142,93 грн. Водночас загальна вартість ремонту автомобіля становить 59955,31 грн.

Також, позивач вказує, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає у її стресовому стані, моральних, психічних переживаннях з приводу пошкодження автомобіля, необхідністю витрачати додатковий час та фізичні зусилля на звернення до міліції, експерта, суду. ОСОБА_6 є приватним підприємцем та використовувала автомобіль не лише для особистих, але і для бізнесових потреб, тривалий час не могла забезпечувати сімейні потреби, втратила можливість ефективно вести підприємницьку діяльність, чим був порушений нормальний спосіб життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн.

Під час розгляду справи, позивач неодноразово змінювала та уточнювала позовні вимог, і уточнивши їх в останній редакції від 15 вересня 2015 року, ОСОБА_6 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди - 59955,31 грн., у відшкодування моральної шкоди - 10000,00 грн., а також понесені нею витрати: 850 грн. - за проведення експертизи та 510 грн. за сплату судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 - задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди - 4000 грн.. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі - 243,60 грн.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем дотримано порядок звернення до ПрАТ «СК «Лафорт» для отримання страхового відшкодування, шляхом направлення повідомлення про ДТП, або порядок звернення до МТСБУ в передбаченому законом порядку, для отримання страхового відшкодування у випадку банкрутства або ліквідації страховика.

Також, позивач вказує, що у п.16 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року №4 роз'яснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Таким чином, майнова шкода позивача має бути відшкодована відповідачем ОСОБА_4

Так як пошкоджений автомобіль «Peugeot 207» був джерелом заробітку позивача, вона перенесла моральні страждання та була змушена змінити звичайний спосіб життя, тому відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн., яка є справедливою та обґрунтованою.

Крім того, позивач зазначає про порушення судом норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, зменшивши її розмір з 4000 грн. до 500 грн.

Так, апелянт вказує, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд необґрунтовано посилався на грубий характер порушення відповідачем Правил дорожнього руху України, хоча постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.10.2013 року відповідача вже притягнуто до адміністративної відповідальності та грубого порушення ним правил ПДР України не встановлено.

Також, суд першої інстанції безпідставно обґрунтував розмір спричиненої моральної шкоди, взявши до уваги фізичні страждання позивача, хоча ОСОБА_6 на такі обставини не посилалась.

Крім того, на думку відповідача, позивачем не наведено до суду доказів на підтвердження змін у її звичайному способі життя, викликаних пошкодженням автомобіля.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 вказує, що вимоги, викладені у апеляційній скарзі відповідача не відповідають положенням закону та є безпідставними, тому просила відмовити у її задоволенні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 14 серпня 2013 року о 09 год. 30 хв. на вул. Волгоградській, ОСОБА_4 керуючи автомобілем «MITSUBISHI OUTLANDER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з належним ОСОБА_6 (том 1, а.с.7), автомобілем «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, чим порушив вимоги пунктів 13.1, 2.3-б Правил дорожнього руху, в результаті чого автомобіль «Peugeot 207» отримав механічні пошкодження.

Згідно Постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2013 року по справі № 214/7641/13-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП шляхом порушення п.п.13, 2.3 б ПДР України, а саме ДТП, що мала місце 14.08.2013 року між вказаними транспортними засобами. (том 1, а.с.10)

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована за полісом №АВ/8586540 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «Лафорт» з 03.09.2012 року до 02.09.2013 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлено у 50000 грн., франшиза - 500 грн. (а.с.55)

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09.06.2015 року вбачається, що ПрАТ «СК Лафорт» з 25.09.2014 року перебуває у стані припинення, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 10.09.2014 року (справа №910/20063/13) страхову компанію визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. (том 2, а.с.11-13)

Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № Д15/11/13 від 12 листопада 2013 року (том 1, а.с.15-24) власнику автомобіля «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_6 в результаті його пошкодження у ДТП, завдано матеріальної шкоди у розмірі 40142,53 грн. (том 1, а.с.15-45) Водночас у мотивувальній частині вказаного висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту відповідно до калькуляції складає 59955,31 грн. (том 1, а.с.25-31)

Згідно договору №4У/14 від 10 січня 2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_9 та позивачем ОСОБА_6, замовник ОСОБА_6 доручила, а виконавець ФОП ОСОБА_9 взяв на себе зобов'язання по виконанню робіт з відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2. (том 2, а.с.59)

Відповідно до акту виконаних робіт №15 від 29.01.2014 року та квитанції до прибуткового касового ордера №33 від 29.01.2014 року ФОП ОСОБА_9 вартість ремонту вказаного автомобіля внаслідок ДТП становить 18680,20 грн. (том 2, а.с.58,60). Крім того, позивач понесла витрати на купівлю у ФОП ОСОБА_10 (том 2, а.с.63) необхідних для ремонту автомобіля деталей, які відповідно до видаткової накладної № М53-000002536 від 16 січня 2014 року (том 2, а.с.64) та квитанцій до прибуткового касового ордеру №27 від 15 січня 2016 року і №31 від 16 січня 2016 року (том 2, а.с.62) становлять 41275,80 грн. Разом матеріальний збиток позивача на відновлювальний ремонт автомобіля внаслідок ДТП склав 59956 грн.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4, який було уточнено в останній редакції 15 вересня 2015 року, ОСОБА_6 посилалась на те, що так як відповідач належним чином не виконав свого обов'язку щодо повідомлення страхової компанії про ДТП, то шкода відшкодовується завдавачем шкоди, тому саме з ОСОБА_4 має бути стягнуто 59955,31 грн. у якості компенсації витрат, які фактично понесла позивач на ремонт автомобіля, який було пошкоджено в ДТП, та 10000 грн. у якості відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ПрАТ «СК «Лафорт» зобов'язане повністю відшкодувати шкоду, яка завдана позивачу пошкодженням автомобіля в результаті ДТП, а ОСОБА_4, як особа, відповідальність якої застрахована, не відповідає перед потерпілим за завдану ним шкоду у зв'язку з ДТП.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку з пошкодженням в результаті ДТП належного позивачу автомобіля, їй було завдано моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач у розмірі 4000 грн.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та в частині розміру грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку, за умови фіксацій правоохоронними органами факту настання страхового випадку, не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-284цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами, а відповідач ОСОБА_4, як особа винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності.

Тому доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_6 про те, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку, за умови доведеності факту настання ДТП, яка є страховим випадком, не є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати потерпілій від ДТП особі.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика, як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Тобто, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа №6-2808цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Однак, суд першої інстанції вказаних положень закону не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що ПрАТ «СК «Лафорт» зобов'язане повністю відшкодувати шкоду, яка завдана позивачу, а ОСОБА_4, як особа, відповідальність якої застрахована, не відповідає перед потерпілим за завдану ним в результаті ДТП шкоду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_6 про те, що майнова шкода позивача має бути відшкодована відповідачем ОСОБА_4, знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що дорожня транспортна пригода, яка мала місце 14 серпня року о 09 годині 30 хвилин між транспортними засобами «MITSUBISHI OUTLANDER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7, сталася з вини водія ОСОБА_4, і даний факт підтверджується Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2013 року. (том 1, а.с.10)

В результаті вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_6 (том 1, а.с.7)

Відповідно до акту виконаних робіт №15 від 29.01.2014 року та квитанції до прибуткового касового ордера №33 від 29.01.2014 року ФОП ОСОБА_9 вартість ремонту вказаного автомобіля внаслідок ДТП становить 18680,20 грн. (том 2, а.с.58,60). Крім того, позивач понесла витрати на купівлю у ФОП ОСОБА_10 (том 2, а.с.63) необхідних для ремонту автомобіля деталей, які відповідно до видаткової накладної № М53-000002536 від 16 січня 2014 року (а.с.64) та квитанцій до прибуткового касового ордеру №27 від 15 січня 2016 року і №31 від 16 січня 2016 року (том 2, а.с.62) становлять 41275,80 грн.

Оцінюючи докази, надані позивачем на підтвердження розміру понесених нею в результаті ДТП витрат, колегія суддів вважає їх належними та допустимими, оскільки ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_10 зареєстровані у Державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, взяті на податковий облік та мають свідоцтва платників єдиного податку (том 2, а.с. 59,64)

Крім того, визначаючи розмір завданої позивачу шкоди, колегія суддів враховує, що відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № Д15/11/13 від 12 листопада 2013 року, загальна сума ремонту автомобіля «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 59955,31 грн. (том 1, а.с.15-45)

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, фактичний розмір витрат, які понесла ОСОБА_6 на ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля становить 59956 грн. (18680,20 грн. + 41275,80 грн. = 59956 грн.). Крім того, відповідно до квитанції №012889 від 12.11.2013 року позивач понесла витрати на оплату авто-товарознавчого дослідження № Д15/11/13 від 12 листопада 2013 року у сумі 850 грн. (том 1, а.с.13)

Колегією суддів не розглядається і не вирішується питання про невиконання ПрАТ «СК «Лафорт» обов'язків страховика за договором у частині виплати відшкодування шкоди, згідно зі ст. 29 Закону № 1961-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), не визначається розмір шкоди, яка мала бути виплачена як страхове відшкодування і не перевіряється обставин його невиплати страховиком, оскільки таких вимог позивачем ОСОБА_6 не заявлялось, а суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе забезпечити реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої майну в результаті ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди - відповідачем ОСОБА_4 на підставі, передбаченої ст.1194 ЦК України та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в межах заявлених позовних вимог, грошові кошти у сумі - 59955,31 грн., що не позбавляє відповідача ОСОБА_4 права порушувати питання про захист його майнового інтересу як страхувальника.

Так, загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок ДТП, яка сталася 14 серпня 2013 року з вини відповідача, було пошкоджено автомобіль позивача «Peugeot 207», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, у зв'язку з чим, позивач ОСОБА_6 відчувала переживання, негативні емоції, не могла користуватися своїм автомобілем та витрачала час і грошові кошти на його ремонт.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 про те, що позивачем не наведено до суду доказів на підтвердження змін у її звичайному способі життя, викликаних пошкодженням автомобіля, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням у результаті ДТП належного позивачу автомобіля встановлений в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи.

У зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Однак, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вищевказаних обставини справи та не звернув уваги на роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 4000 грн., у зв'язку з чим знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно обґрунтував розмір спричиненої моральної шкоди, взявши до уваги фізичні страждання позивача, хоча ОСОБА_6 на такі обставини не посилалась.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації позивачу завданої йому моральної шкоди, колегія суддів також враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд). Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, № 42310/04, 21.04.2011 року, Суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80000 євро надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі Юрій Волков проти України № 45872 19.12.2013 року була встановлена Судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4500 євро, попри те, що заявник просив 30000 євро.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в частині визнання ними розміру грошового відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Проаналізувавши дійсні обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і визначивши справедливу компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 1000 гривень, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1045,26 грн. (том 1, а.с.46; том 2, а.с.86; том 2, а.с.117)

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4 мають бути задоволені частково, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди - підлягає скасуванню, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог ОСОБА_6, а в частині розміру моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача рішення суду відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК Українислід змінити, зменшивши цей розмір з 4000 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - 59955,31 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 850 грн.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2015 року в частині розміру моральної шкоди стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 змінити, зменшивши цей розмір з 4000 грн. до 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції в розмірі 1045,26 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ А.П. Барильська

Судді: /підпис/ І.Є.Ляховська

/підпис/ Л.В. Михайлів