Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4608/15-ц Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 34 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Просить у відшкодування завданої матеріальної шкоди стягнути 24 584,25 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 25 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 березня 2015 року його квартира АДРЕСА_1 була затоплена з вини мешканців квартири №136, що знаходиться поверхом вище та належить відповідачу. Добровільно відшкодувати шкоду ОСОБА_2 не бажає.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, в сумі 18 934,25 грн. та у відшкодування моральної шкоди -1000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив правильність визначення розміру шкоди та не врахував, що особа не може нести матеріальну відповідальність за шкоду, якої вона не завдавала. У матеріалах справи відсутні докази, що доводять її вину у залитті квартири позивача, адже її квартиру не обстежували на предмет залиття, а сама вона заперечує даний факт. Звіт про визначення вартості матеріального збитку складений після спливу шести місяців з моменту залиття квартири, містить відомості про пошкодження, які не зазначені ні в акті, ні в заяві позивача до житлово-експлуатаційного підприємства №7, тому їх походження невідоме. Відповідно до звіту прямі витрати становлять 13 257 грн., а решта витрат на суму 3 064 грн. не є прямою шкодою та не передбачена положеннями ЦК України до стягнення. Акт та звіт не містять відомостей про пошкодження речей в квартирі позивача, проте суд стягнув кошти за чистку килимів та придбання нової люстри, лампочок та вимикача. Її діями моральної шкоди відповідачу не завдано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених у скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Сторони визнають ту обставину, що відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

У разі залиття, аварії квартир згідно з п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, складається відповідний акт.

Позивач звернувся до МК ВЖРЕП №7 із заявою про складення акту, оскільки 09 березня 2015 року відбулося залиття його квартири (а.с.10).

Актом від 16 березня 2015 року, складеним майстрами МК ВЖРЕП №7 та затвердженим в.о. директора цієї ремонтно-експлуатаційної організації, встановлено, що затоплення квартири №132 відбулося з квартири №136 (а.с.11). Під час обстеження у кватирі позивача встановлено, що в кімнаті: відклеїлися від основи шпалери по стиках (по всій довжині 2,50 м - 3 шт.), зверху від стелі відокремилися шпалери по довжині 2 м, на підлозі ламінат по стиках деформувався, відсутнє світло; у кухні: відклеїлися від основ шпалери у двох місцях, відсутнє світло, на стелі жовта пляма від затоплення розміром 0,2 х 0,2 м.

Суд першої інстанції перевірив відповідність акта від 16 березня 2015 року вимогам, передбаченим у додатку 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, та взяв до уваги, що з актом відповідача не ознайомлено.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду роз'яснила право на заявлення клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо технічної причини залиття та попередила про наслідки невчинення відповідної процесуальної дії. Відповідачем клопотання про призначення експертизи не заявлено.

За змістом ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час апеляційного перегляду справи відповідач пояснила, що у її квартирі проживали квартиранти. Після залиття сусідської квартири вона приходила до квартири позивача, оглядала її та пропонувала позивачу власними силами усунути наслідки залиття шляхом підклейки шпалер, які відстали від стіни, але ОСОБА_1 відмовився від її пропозиції та звернувся з позовом до суду.

Згідно ч.2 ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов'язує (ч.4 ст.319 ЦК України).

З огляду на наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що протиправні винні дії відповідача перебувають у причинному зв'язку зі шкодою, спричиненою позивачу, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між шкодою та поведінкою відповідача, її виною.

Під час апеляційного перегляду справи позивач пояснив, що є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.5). До залиття у його квартирі був здійснений євроремонт сторонніми людьми, яких він наймав. Відповідач не запропонувала йому відновити стан його квартири до залиття, а запропонувала власними силами провести «косметичний» ремонт, що його не влаштувало, а тому він вимушений був звертатися за захистом до суду.

Відповідно до звіту №384, виконаного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (сертифікат ФДМУ від 10 липня 2014 року НОМЕР_1), вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири №132 через затоплення, складає 16 321 грн. (а.с.18-36).

Доводи апеляційної скарги відносно прямих та непрямих витрат на ремонт квартири не видаються обґрунтованими з огляду на те, що відповідач власними силами не відновила стан квартири позивача, який був до залиття, не сплатила коштів на проведення таких робіт, у суді апеляційної інстанції не заявила клопотання про призначення вищевказаної судової експертизи для встановлення вартості матеріалів та робіт, необхідних для відновлення стану квартири позивача, що існував до залиття, тобто щодо розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику нерухомого майна, внаслідок залиття, хоча суд апеляційної інстанції неодноразово роз'яснював положення ч.4 ст.10 ЦПК України, чим сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідач клопотання про призначення судової експертизи не заявила, а тому вона не спростувала, а отже не довела, що вартість матеріалів та робіт, які необхідні для відновлення стану квартири позивача, що існував до залиття, не відповідає реальним обставинам справи.

Позивачем 16 березня 2015 року понесені витрати на чистку (обробку) у хімчистці килимів у сумі 835,25 грн. та 30 вересня 2015 року придбана нова люстра із лампочками на суму 992 грн. Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновком суду першої інстанції щодо стягнення відповідних сум із відповідача, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що внаслідок залиття постраждали килими, а люстра зіпсувалася, що існує причинний зв'язок між залиттям та необхідністю чистки килимів і придбанням нової люстри. Позивач має право на відновлення становища, що існувало до залиття, а не на покращення своїх матеріально-побутових умов за рахунок відповідача. Оскільки відповідачем не доведено причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та витратами, понесеними на чистку килимів і придбання нової люстри, то відсутні правові підстави для стягнення цих сум із відповідача.

За таких обставин, відповідно до ст.309 ЦПК України, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди, зменшуючи її розмір з 18 934,25 грн. до 17 107 грн. (18 934,25 грн. - 835,25 грн. -992 грн. = 17 107 грн.).

Виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, керуючись ст.ст.23,1167 ЦК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у відшкодування моральної шкоди достатнім буде стягнути 1 000 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди залишається без змін

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь держави, зменшуючи розмір судового збору з 487 грн.20 коп. до 414 грн.67 коп., пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2016 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої у відшкодування матеріальної шкоди суми з «18 934,25 грн.» до «17 107 грн.», а розмір суми судового збору - з «487 грн.20 коп.» до «414 грн. 67 коп.»

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: