У Х В А Л А

8 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Федерації професійних спілок України, третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 6 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на роботі у Федерації професійних спілок України на посаді першого заступника голови Федерації професійних спілок України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу Федерації професійних спілок України задоволено, рішення апеляційної інстанції скасовано та залишено в силі рішення першої інстанції.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду касаційної інстанції та залишення в силі рішення апеляційної інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 39, 47, 116, 235 КЗпП України, пункту «а» частини 2 статті 8 Конвенції про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, пункту 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2013 року, 3 червня 2013 року, 9 липня 2014 року, 3 грудня 2014 року, 23 вересня 2015 року, 2 грудня 2015 року, 16 грудня 2015 року та постанови Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року, 2 вересня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що позивача звільнено з роботи на підставі статті 39 КЗпП України згідно поданої ним заяви з дотриманням вимог діючого законодавства.

Разом з тим ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року прийнята у справі про визнання незаконним наказу про звільнення позивача за статтею 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього обов'язків; від 2 грудня 2015 року - про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; від 16 грудня 2015 року - про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; від 3 грудня 2014 року - про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплат; від 9 липня 2014 року - про стягнення шкоди, заподіяної порушенням умов контракту; від 20 березня 2013 року - про зміну дати звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки.

У справах постанови Верховного Суду України які надані заявником як приклади, зокрема, від 2 вересня 2015 року судом розглянуто позовні вимоги про визнання прилюдних торгів, свідоцтва про право власності недійсними; від 17 грудня 2014 року - про визнання недійсним висновку про вартість майна та визнання прилюдних торгів недійсними.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні різні предмет, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Надана заявником ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2013 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Федерації професійних спілок України, третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук