Дата документу 13.04.2016 Справа № 554/2258/14-ц
№ 554/2258/14-ц
№ 2/554/851/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2016 м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі :

головуючого судді - Січиокно Т.О.

за участю: секретаря - Ромахової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Четверта полтавська державна нотаріальна контора м.Полтави, треті особи: ОСОБА_4, реєстраційна служба Полтавського МУЮ про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

23.07.2015 зустрічний позов, який судом обєднаний в одне провадження із первісним, подано позивачем ОСОБА_1, в якому останній просить суд визнати недійсною заяву від 25.12.2010 року як відмову від прийняття спадщини; стягнути із ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що в кінці 2010 року, після спливу 6-місячного строку для прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_5, на вимогу свого рідного брата ОСОБА_2, ним було оформлено заяву про те, що він не претендує на спадщину за заповітом. Причиною для написання такої заяви стали підозри ОСОБА_2 відносно того, що він зможе претендувати на спадщину, маючи на той час однакове з ним імя, прізвище, по - батькові. В м. Харкові нотаріус посвідчила дану заяву і він передав її ОСОБА_2, при цьому не даючи своєї згоди на долучення до спадкової справи. Жодних неправомірних дій, направлених на позбавлення спадщини свого старшого брата ОСОБА_2 він не вчиняв. Його батько ОСОБА_3 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, факт наявності заповіту, складеного на користь ОСОБА_2 від нотаріуса не приховував. Складена ним та нотаріально завірена заява не містить посилань на відмову від спадщини, вона не є правочином, не подавалася до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори, написана після спливу шестимісячного строку для подання заяв для прийняття спадщини, жодного юридичного наслідку не породжує та не впливає на виникнення прав на спадщину у інших спадкоємців. Одночасно вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилися у необхідності тривалий час брати участь у судових засіданнях, у звинуваченні у вчиненні злочину, погіршенні стану його здоровя, переніс нервовий стрес, втратив апетит, спокійний сон. Спричинену йому моральну шкоду оцінює у 10000 грн.

24.03.2016 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, реєстраційна служба Полтавського МУЮ, треті особи: державний нотаріус Четвертої полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, Четверта полтавська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва на право на спадщину за законом недійсним, визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, скасування державної реєстрації квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння судом залишено без розгляду на підставі п. 5 ст. 207 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 заявлені ним позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2, його представники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти задоволення зустрічного позову заперечили, оскільки внаслідок неправомірних дій позивача у зговорі з батьком ОСОБА_3 відбулося неправомірне заволодіння квартирою № 78 у будинку 11 по вул. Ю. Побєдоносцева в м.Полтава, яку за життя ОСОБА_5 заповів своєму племіннику ОСОБА_2 Внаслідок зміни позивачем свого імя із «Богдана» на «Олег», видаючи себе за свого брата перед нотаріусом та подавши їй заяву, складену від імені ОСОБА_2 про небажання прийняти спадщину за заповітом, неправомірно позбавлено останнього права на спадкове майно.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення позову та пояснив суду, що він як спадкоємець за законом, після смерті свого рідного брата ОСОБА_5 прийняв у встановлений законом строк спадщину, звернувшись 08.10.2010 року із відповідною заявою до нотаріальної контори. Його старший син ОСОБА_2, будучи обізнаним про факт смерті свого дядька ОСОБА_5, наявності заповіту, відкриття спадкової справи, жодних дій, які б свідчили про бажання прийняти ним спадщину не вчинив і 30.10.2010 року в присутності матері ОСОБА_9, написав розписку про відмову від спадщини за заповітом. Після цього він, як спадкоємець за законом після смерті свого рідного брата ОСОБА_5 24.02.2011 року отримав Свідоцтво про право власності на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1. Про наявність у спадковій справі заяви, написаної його молодшим сином від імені ОСОБА_2 та датованої 25.12.2010 роком йому відомо не було.

Треті особи: представник Четвертої полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 заперечила проти задоволення зустрічного позову, вважаючи установу, інтереси якої вона представляла неналежним відповідачем у справі, оскільки їхніми діями не порушено будь яких прав та інтересів позивача.

Третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_11 позовні вимоги вважають такими, що підлягають до задоволення, оскільки вона є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2. Побєдоносцева в м.Полтава. Окрім цього, позивач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку спадщину після смерті свого дядька не прийняв, із заявою про визначення йому додаткового строку для прийнята спадщини до суду не звертався, власником вказаної вище квартири не являється. Останній неодноразово звертався до суду з ідентичними позовами та після тривалих судових засідань залишав їх без розгляду, що є наслідком відшкодування моральної шкоди відповідачеві.

Третя особа: представник реєстраційної служби Полтавського МУЮ у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін зустрічним позовом, третіх осіб, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне:

25.04.2010 року в м.Полтава помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 159141, виданого 26.04.2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. ( ОСОБА_8 1 а.с. 32).

09.04.1996 року ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_12 згідно якого зробив розпорядження, а саме належну йому на праві особистої власності квартиру номер сімдесят вісім, що знаходиться в місті Полтаві по вулиці Юрія Победоносцева номер одинадцять заповів ОСОБА_2. (ОСОБА_8 1 а.с.10).

Згідно витягу з Державного реєстру заповітів за № 7-177 значиться запис про чинність заповіту складеного ОСОБА_13. Дата посвідчення заповіту 09.04.1996 року. (ОСОБА_8 1 а.с. 33).

25.12.2010 року нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 посвідчила заяву, складену від імені ОСОБА_2, в якій вказано, що 25.04.2010 року помер ОСОБА_5 Після його смерті залишилася спадщина, яку він залишив мені згідно заповіту, посвідченого ОСОБА_2 Полтавською державною нотаріальною конторою 09.04.1996 року по реєстру № 7-1777. Повідомляю нотаріальні органи, що спадщину я не прийняв, на неї не претендую, звертатись до суду за подовженням терміну на прийняття спадщини не буду та не заперечую, щоб спадщину було видано іншим спадкоємцям. Нотаріусом зазначено, що особу ОСОБА_2,який підписав документ встановлено, дієздатність його перевірено. (ОСОБА_8 1 а.с.11).

24.02.2011 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого посвідчено, що на підставі ст. 1262 ЦК України, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 є його брат ОСОБА_3. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_3. (ОСОБА_8 1 а.с.12).

На а.с.30 ОСОБА_8 1 мається лист пропозиція, датований 08.10.2010 року, адресований ОСОБА_2 та підписаний ОСОБА_3, згідно якого міститься пропозиція про прийняття спадщини згідно заповіту за № 7-1777 від 09.04.1996 року шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа. Додатки до листа: витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи 1 арк.; свідоцтво про смерть ОСОБА_5 1 арк.; витяг з реєстру № 24954894 1 арк. (ОСОБА_8 1 а.с. 30).

На наданому поштовому відправленні вказано дату 18.10.2010 року, особисто ОСОБА_2 (ОСОБА_8 1 а.с.35).

На а.с. 36 наявна розписка, згідно якої ОСОБА_2 заявив про свою відмову від прийняття та отримання за заповітом спадкового майна від ОСОБА_5, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_4. (ОСОБА_8 1 а.с. 36).

26.12.2013 року між ОСОБА_3 ( продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі продажу, згідно якого продавець передав, а покупець прийняла в особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_3. Продаж квартири проведено за домовленістю сторін за 288070 грн. (ОСОБА_8 1 а.с.71- 73).

Четвертою полтавською державною нотаріальною конторою 08.10.2010 року заведено спадкову справу № 423/10 на майно померлого 25.04.2010 року ОСОБА_5.(ОСОБА_8 1 а.с.77).

08.10.2010 року ОСОБА_3 звернувся до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_5, по закону, як спадкоємець другої черги згідно ст.1262 ЦК України. Одночасно поставлено нотаріуса до відома, що окрім нього спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_2. (ОСОБА_8 1 а.с.78).

24.02.2011року ОСОБА_3 подав до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину по закону.(ОСОБА_8 1 а.с.85).

На виконання запиту суду Полтавським МУЮ Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану повідомлено про наявність в архіві актового запису про зміну імені № 140 від 17.12.2010 року на ОСОБА_1 (після зміни ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1. Одночасно мається в архіві відділу актовий запис про зміну імені № 25 від 28.02.2011 року на ОСОБА_2 (після зміни ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1. (ОСОБА_8 2 а.с.204).

Статтею 1273 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231, 233 цього Кодексу.

Таким чином сторонами визнається та встановлено судом , що 25.12.2010 року нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 посвідчила заяву, складену позивачем ОСОБА_1 ( на час складання заяви ОСОБА_2), в якій вказано, що «…25.04.2010 року помер ОСОБА_5 Після його смерті залишилася спадщина, яку він залишив мені згідно заповіту, посвідченого ОСОБА_2 Полтавською державною нотаріальною конторою 09.04.1996 року по реєстру № 7-1777. Повідомляю нотаріальні органи, що спадщину я не прийняв, на неї не претендую, звертатись до суду за подовженням терміну на прийняття спадщини не буду та не заперечую, щоб спадщину було видано іншим спадкоємцям».

Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 помер 25.04.2010 року, тобто шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та подання заяв про відмову від неї в силу ст. 1270 ЦК України для спадкоємців закінчився 25.10.2010 року.

Натомість заява позивача, вказана вище датована 25.12.2010 роком, тобто поза межами строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, а тому не може вважатися відмовою від прийняття спадщини.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 60 ЦПК Україна кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проаналізувавши докази по справі в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що у судовому засіданні позивач не надав доказів того, що спірна заява від 25.12.2010 року була ним складена та засвідчена нотаріально на вимогу його брата ОСОБА_2, а в подальшому передана останньому, окрім цього, позивач не довів, що дана заява може вважатися відмовою від спадщини.

З цих підстав суд звертає увагу, що позивач не був стороною правочину як відмова від спадщини, будь яких доказів з цього приводу суду не надано.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги позивача в частині визнання недійсною заяви від 25.12.2010 року як відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наяності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, проаналізувавши доводи позивача з приводу спричинення йому моральної шкоди відповідачем, яка виразилася виразилися у необхідності тривалий час брати участь у судових засіданнях, у звинуваченні у вчиненні злочину, суд вважає, що вони не можуть вказувати на факт спричинення моральної шкоди.

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, яка є обов'язковою до застосування для кожної з країн-учасниць Конвенції, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Ч. 1 ст. 16 ЦК України гарантує право кожній особі звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, відповідач по справі наділений повноваженням звертатися до суду та в інші правоохоронні органи з відповідними заявами з метою захисту свого права, вважаючи його порушеним.

Одночасно, в силу пункту 5 ст. 207 ЦПК України позивач наділений правом подати заяву про залишення його позову без розгляду.

Таким чином, у судовому засіданні не встановлено будь яких підстав вважати, що відповідач ОСОБА_2 недобросовісно використав належні йому права позивача за первісним позовом, так право на звернення до суду йому гарантовано Законами України, вказаними вище, в тому числі і використання права про залишення поданих ним заяв без розгляду.

Окрім цього, ч. 3 ст. 89 ЦПК України гарантовано право відповідача в разі залишення заяви без розгляду позивачем на компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не вчинив будь яких протиправних дій, які б могли спричинити моральну шкоду позивачу, а отже факт спричинення моральної шкоди та її розмір позивачем не доведено.

Окрім цього, до суду не надано будь яких доказів, що у позивача погіршувався стан здоровя, мали місце нервові стреси, втрата апетиту, спокійного сну.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Четверта полтавська державна нотаріальна контора м.Полтави, треті особи: ОСОБА_4, реєстраційна служба Полтавського МУЮ про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: Т.О. Січиокно

Повен текст рішення виготовлено суддею 18.04.2016 року