УХВАЛА

про залишення заяви без руху

05 травня 2016 року м. Мукачево Справа №303/2713/16-ц

2/303/1426/16

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про оспорювання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, згідно з яким оскаржує своє батьківство відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та просить відмінити стягування аліментів згідно із встановленим законом.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у справі суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

З приводу розгляду справ про оспорювання батьківства Верховний Суд України у п. 10 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що в судовому порядку батьківство може бути оспорене як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьком дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала в шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК).

При цьому, згідно зі ст. 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком відповідно до ст. ст. 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорювати своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Фактичний аналіз змісту прохальної частини позовної заяви свідчить про те, що позивач неправильно обрав матеріально правовий спосіб захисту порушеного права, у зазначених ним спірних правовідносинах.

Крім того, із переданого позивачем на розгляд суду позову незрозуміло, що саме із перерахованого в прохальній частині заяви є позовними вимогами, а що клопотаннями.

Вказане позбавляє суд можливості визначити розмір судового збору за розгляд позову.

Суд не може самостійно змінити предмет позовних вимог, однак сприяє учасникам судового процесу у всебічному та повному зясуванні всіх обставин справи, а також попереджає про наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій (ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України).

Також, за статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України (пункт 7 частини другої та частина пята) передбачено, що позовна заява повинна містити перелік документів, що додаються до заяви. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Незважаючи на вищевказані приписи цивільного процесуального закону, позовна заява не містить переліку документів, а також до матеріалів заяви не додано платіжного документу щодо сплати позивачем судового збору за розгляд позовної вимоги, та копії позовної заяви з доданими до неї документами для відповідача.

Зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху на підставі частини першої статті 121 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 119, 121 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

3. Копію даної ухвали надіслати позивачу.

4. Наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху передбачені частиною другою ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кость