Ухвала

іменем україни

11 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частини житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між співвласниками склався порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1, відповідно до якого позивач займає кімнати «1-4», «1-5», «2-2», «2-3» будинку літ. «А», житлову прибудову літ. «А 1-2», а також користується навісом літ. «И», погребом літ. «пг-1», зливною ямою № 9, парканом № 4, № 7, водопровідним колодязем № 8. Відповідач займає кімнати «1-1», «1-2», «1-3», «1-6», «1-7», «1-8», «1-9» будинку літ. «А», в її користуванні знаходиться сарай літ. «З», вбиральня літ. «Е», замощення «І», «ІІ», «ІІІ», зливна яма № 6, водопровід № 2, паркан № 5. 24 жовтня 2012 року кімнату літ. «А», навіс літ. «И», погріб літ. «пг-1» було виділено в квартиру № 2. Крім того, між співвласниками склався порядок користування земельною ділянкою, однак він склався з урахуванням частини земельної ділянки, що знаходиться за межами червоних ліній вулиці. У позивача виникла необхідність оформити право власності на земельну ділянку, виділити в натурі частини будинку і земельної ділянки.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, з урахуванням перерозподілу часток: 71/100 частин спірного домоволодіння належить ОСОБА_5, а 29/100 частин - ОСОБА_4, що відповідає порядку користування, який склався, просила виділити їй у натурі 29/100 частин спірного житлового будинку у відповідності з варіантом розподілу зазначеним у висновку експерта від 03 березня 2015 року, стягнути з ОСОБА_5 грошову компенсацію у розмірі 33 400 грн. відповідно до ст. 377 ЦК України, визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою по АДРЕСА_1, виділивши їй у користування земельну ділянку згідно варіанту № 3, зазначеному у висновку експерта від 03 березня 2015 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_4 у рахунок її частини в житловому будинку АДРЕСА_1 у жилому будинку літ. «А»: кімнату «2-2» площею 14,2 кв. м, кімнату «2-3» площею 19,1 кв. м, загальною площею 33,3 кв. м, надвірні споруди: погріб літ. «пг 1» під літ. «А№-2», навіс літ. «И», Ѕ частину замощення літ. «І», паркан № 4, хвіртку № 7, водопровідний колодязь № 8, зливну яму № 9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 29/100 частин домоволодіння. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 33 400 грн. Визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 загальною площею 598 кв. м, виділивши ОСОБА_4 у користування земельну ділянку площею 251,16 кв. м, позначену як «S-2» (зелений маркер) на додатку № 4 до висновку експертизи від 03 березня 2015 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2015 року відповідачу ОСОБА_5 виділено в натурі в рахунок її частини в житловому будинку АДРЕСА_1: у житловому будинку: літ. «А» кімнати «1-3», «1-4», «1-5», «1-6», «1-7», загальною площею 49,2 кв. м; надвірні споруди - погріб літ. «пг» під літ. «А», прибудова літ. «а2», сходи до літ. «а2», тераса до літ. «а2», Ѕ частина замощення «1», замощення «11», замощення «111», водопровод «2», водомір № 2, паркан № 5, зливна яма № 6, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 71/100 частину домоволодіння. ОСОБА_5 виділено у користування земельну ділянку площею 346,84 кв. м, позначену як «S-1» (жовтний маркер) на додатку № 4 до висновку експертизи від 03 березня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року заочне та додаткове рішення місцевого суду в частині позовних вимог ОСОБА_4 про виділ в натурі 29/100 частини житлового будинку скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі 29/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 із виділенням ОСОБА_5 71/100 частки у цьому домоволодіння та стягненням з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації у розмірі 33 400 грн. відмовлено. У решті рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про виділення в натурі 21/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 1979 року, до ОСОБА_5, якій належить 29/50 частин цього житлового будинку на підставі договору дарування від 03 липня 2008 року.

Нормами ч. 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому під матеріальною компенсацією розуміється такий розмір грошової суми, за яким майно може бути продано у дані місцевості, а також, що такий розмір матеріальної компенсації інший співвласник має можливість сплатити.

Проте, у березні 2015 року позивач змінила позовні вимоги та просила відповідно до ст. 364 ЦК України, з урахуванням того, що сторонами здійснено кілька перебудов з перерозподілом часток, виділити в натурі їй 29/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що відповідає порядку користування житловим будинком у відповідності з варіантом розподілу зазначеним у висновку експерта від 03 березня 2015 року, а також стягнути з ОСОБА_5 грошову компенсацію у розмірі 33 400 грн..

Частинами 3, 4 ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Пунктами 7, 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд, з врахуванням конкретних обставин, може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

При розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Згідно зі ст. 119 ЦК вимоги про зміну розміру часток можуть бути пред'явлені як учасниками спільної власності, частка яких збільшилась, так і тими з них, частка яких зменшилась внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови, а також у зв'язку зі зносом частини будинку, що входила до їх частки.

Отже при здійсненні перебудов житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної частково власності із виділенням в натурі новостворених часток, про що відсутня згода кожного із таких співвласників задоволені бути не можуть.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що сторони користуються земельною ділянкою за фактично визначеним ними порядком, який не відповідає їх часткам у цьому будинку (1-й варіант експертизи).

У пунктах 21, 22 постанови Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Таким чином, суд першої інстанції в нескасованій частині, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, керуючись нормами ст. 377 ЗК України, прийшов до правильного висновку про визначення порядку користування земельною ділянкою за 3-м варіантом експертизи, який відповідає часткам співвласників житлового будинку і надає можливості їм виходу із цієї земельної ділянки на протилежні від будинку вулиці.

Разом з тим, апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вірно скасував рішення місцевого суду в частині вимог ОСОБА_4 про виділ в натурі 29/100 частини житлового будинку та обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаних вимог.

Таким чином, судом першої інстанції в нескасованій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду в нескасованій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в нескасованій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

В.М.Колодійчук