АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3393/16 Справа № 175/4836/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А.М, Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ 11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" про визнання недійсним договору поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», про визнання недійсним договору поруки в якому просив визнати недійсним договір поруки від 01 серпня 2007 року № 1211-Н/2 укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2.

Вимоги обґрунтувані тим, що у вересні 2014 року він дізнався, що 01 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ним укладено договір поруки, згідно якого він зобов'язується перед ПАТ КБ «Надра» відповідати за виконання ОСОБА_3 за зобов'язання по кредитному договору № 8/2007/840-К1211-Н від 01 серпня 2007 року. Вказаний договір поруки укладено поза його свідомістю та волею. Оскільки укладений договір порушує його права, він звернувся до суду з позовною заявою.

Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника на адресу суду надійшла заява щодо розгляду цивільної справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 та Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлені належним чином.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено. Визнано договір поруки № 1211-Н/2 від 01 серпня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2, недійсним.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 3441 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від11 лютого 2016 року в перегляді заочного рішення відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд зазначав, що як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої укладено договір поруки № 1211-Н/2 в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед банком, за кредитним договором № 8/2007/840-К1211-Н від 01 серпня 2007 року (а.с. 9-10).

Згідно виконавчого листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2013 року, з ОСОБА_3, ОСОБА_2 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К1211-Н від 01 серпня 2007 року у розмірі 1 578 881,35 грн. (а.с. 8).

За ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Позивач у заяві зазначав, що договір поруки він не підписував, дізнався про його існування після виклику державної виконавчої служби з виконавчого листа.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. , договір поруки є двостороннім договором, тобто при укладенні договору поруки повинна бути домовленість між сторонами.

Статтею 215 ЦК України, закріплено наступне - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі зазначених обставин та посиланням на вказані правові норми, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Проте погодитися з таким висновком неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України.

За змістом положень ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Надавши суду копі ю договору поруки від 01 серпня 2007 року, позивач вказував, що зазначений в договорі підпис йому не належить.

В заяві до районного суду про перегляд судового рішення та апеляційній скарзі банк зазначив, що позивачем при укладанні договору було надано банку довідку з місця роботи про розмір заробітної плати, заяву про отримання щомісячного додаткового доходу які разом з договором поруки підписані власноручно позивачем, клопотань щодо проведення судово -почеркознавчої експертизи він при розгляді справи судом 17 листопада 2015 року він не заявляв.

Вказані обставини не спростовані в судовому рішенні та запереченнях позивача та його представника.

Як слідує із заяви представника позивача поданої 17 листопада 2015 року - в день слухання судом справи ( а.с. 89), підтримуючи позов, вона просила справу розглядати без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що позивачем, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

У суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позову. Оскільки рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення- про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так як в задоволенні заявленого позову відмовлено, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" задовольнити .

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" про визнання недійсним договору поруки, - скасувати, в позові- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення

Головуючий: В.О. Тамакулова

С у д д і: Л.М. Болтунова

С.П. Козлов