Справа № 514/1385/14-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

29 лютого 2016 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г., за участю: представника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Конюшенка М.В., представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представників відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи - органів опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, за участю третьої особи - органів опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області,

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно його дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням та не здійснює підготовку до самостійного життя дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання доньки, однак, жодного разу відповідач аліменти не сплачував.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та подав зустрічну позовну заяву, вимоги якої в ході судового розгляду були уточнені (а.с. 105 - 106), в якій просив суд усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_7 та у її вихованні та зобов'язати ОСОБА_2 надати йому можливість систематично бачитись, спілкуватись з донькою, можливість спільного відпочинку та відвідування нею його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, часто змінює місце свого проживання. Згідно укладеної між ним та ОСОБА_2 мирової угоди, ОСОБА_2 надає можливість бачитися з донькою і спілкуватися з нею протягом літніх місяців за місцем його реєстрації чи реєстрації ОСОБА_2 в с.м.т. Тарутине. Однак, відповідачкою ця угода не виконується, вона неодноразово змінювала місце свого проживання, при настанні часу його побачення з дитиною вона покидає місце свого проживання або не виходить з будинку. Такі обставини стали для позивача підставою для звернення з наявним зустрічним позовом до суду.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги первісного позову підтримав повністю, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_4 не визнав та просив суд в задоволенні зустрічного позову відмовити, вважаючи його безпідставним.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов ОСОБА_2 не визнав, просив суд в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, зустрічний позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити у повному обсязі та пояснив суду, що в наявний час він постійно проживає в м. Миколаєві. ОСОБА_2 разом з його донькою ОСОБА_7 проживає в Республіці Молдова і він немає можливості часто відвідувати свою доньку.

Представники відповідача за первісним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлені позивачкою ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_4 підтримали повністю та просили суд зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор Конюшенко М.В. вважав, що в задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 необхідно відмовити, оскільки він пред'явлений завчасно, проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 прокурор не заперечував.

Представник третьої особи - органів опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Суд, діючи лише в інтересах малолітньої ОСОБА_7, вважає за недоцільне заслуховувати її думку у судовому засіданні, щодо спору, який виник між її батьками, оскільки на думку суду вона в силу свого віку не може усвідомлювати суті справи, а також це може вплинути негативно на її психічний стан.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, які регулюються цивільним законодавством щодо особистих немайнових прав і обов'язків батьків, зокрема щодо рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дитини, а також правовідносини, пов'язані з ухиленням батька від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, тому при вирішенні спору, що виник між сторонами у справі слід керуватися Сімейним кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, її батьками в свідоцтві про народження вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - сторони у наявній справі (а.с. 4). Після укладення шлюбу з ОСОБА_8, позивачка прийняла прізвище чоловіка «Чебан», яким позивачка іменується до наявного часу (а.с. 5-7).

Згідно мирової угоди від 18.07.2013 року, укладеної між сторонами (а.с. 9), ОСОБА_4 надав нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасові виїзди за кордон до Республіки Молдова малолітньої доньки ОСОБА_7 з подальшою пролонгацією дозволу на новий строк (а.с. 10); ОСОБА_2 зобов'язалась не чинити ОСОБА_4 перешкоди в спілкуванні з донькою ОСОБА_7, надати йому можливість спілкуватись з донькою в літній час за місцем реєстрації та фактичного проживання батька ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_3 (а.с. 12).

Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 16 червня 2014 року, матеріальний стан сім'ї добрий, загальний дохід складає 5148 леїв. Умови життя добрі, відповідають умовам виховання неповнолітньої дитини, яка навчається в Теоретичному ліцеї «Васілє Лупу» і за місцем навчання характеризується позитивно, як активна, старанна і товариська дитина. ОСОБА_2 не працює (а.с. 14-15, 17, 18).

Згідно характеристики від 25 червня 2014 року, виданої за місцем проживання позивачки ОСОБА_2, вона характеризується позитивно, як доброзичлива, тактична (а.с. 16).

ОСОБА_4 працює в МПП «Тетіс-ІІ» м. Миколаїв і за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 58). Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_4 від 18 листопада 2014 року, матеріальний стан сім'ї задовільний. Умови життя добрі (а.с. 59). ОСОБА_4 звертався до компетентних органів Республіки Молдова з приводу того, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_7 (а.с. 61).

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав слід звернути увагу на наступне.

Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В п. 16 Постанови № 3 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, з наступними змінами, вказано, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".

При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції.

Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків".

За статтею 112 цього ж Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини...Держава надає батькам... допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї".

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 114 цього ж Закону)".

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Отже, відповідне рішення про позбавлення батьківських прав відповідача має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дітей.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_4 перебував на обліку в службі у справах дітей як особа, що ухиляється від виконання батьківських прав та відносно нього проводились профілактичні заходи. ОСОБА_4 не попереджався про наслідки ухилення від виконання батьківських обов'язків, не притягувався до адміністративної відповідальності скоєння правопорушень за невиконання обов'язків щодо виховання дитини, у стані алкогольного сп'яніння, не перебуває на обліку у нарколога, тощо. Отже позивачка ОСОБА_2 не довела суду, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від виховання дитини і не надає матеріальної допомоги на її утримання. А та підстава, що він не спілкується з дитиною та/або не сплачує аліменти на її утримання, не може розцінюватися, як винна поведінка по ухиленню від виховання дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом не приймається до уваги в якості належного доказу по справі висновок служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області № 626 від 03.12.2012 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його дитини ОСОБА_7.» (а.с. 8), оскільки обставини, зазначені у ньому були спростовані доказами, дослідженими судом.

Таким чином, виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, перевіривши їх відповідність вимогам належності та допустимості, враховуючи обставини, на які позивачка посилалася як на підставу позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено перед судом їх переконливості та обґрунтованості, не подано жодних достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, натомість доводи позивачки спростовуються матеріалами справи, а отже зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, слід звернути увагу на наступне.

Згідно ст. 141 СК України батько, мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони в шлюбі між собою.

Ст. 151 СК України передбачає право батьків на виховання дитини, право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Ст. 153 СК України передбачає права батьків та дітей на безперешкодне спілкування між собою. Ст. 157 СК України встановлює обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку випливає і зі ст. 141 СК України. У цій статті наголошується на прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити йому перешкод у здійсненні свого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції по права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Також, як зазначалося вище, Європейський суд з прав людини зазначив, що руйнування родинних зв'язків означає відсікання дитини від її коріння й може бути виправдане лише за виняткових обставин.

Як вище зазначалося судом Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини.

Отже, виходячи з наведеного, позивач у справі за зустрічним позовом ОСОБА_4, який проживає окремо від своєї малолітньої доньки ОСОБА_7, має право вільно спілкуватися з нею та приймати участь в її вихованні в межах, які не протирічать закону та інтересам самої дитини, також він має право на отримання інформації щодо своєї дитини з будь якого навчального (іншого) закладу, де перебуває дитина, а відповідачка ОСОБА_2, яка є матір'ю малолітньої ОСОБА_7, і з якою проживає дитина не має право чинити будь-які перешкоди у такому спілкуванні батька зі своєю донькою, знов такі в межах, які відповідають інтересам дитини.

Ст. 159 СК України регламентує вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, надає суду право на визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Таким чином, судом встановлено, що малолітня ОСОБА_7 після припинення шлюбних правовідносин між її батьками, які є сторонами у наявній справі, проживає разом з матір'ю, батько проживає окремо, та бажає приймати участь у вихованні дитини, шляхом надання батьку можливості щорічно спільного відпочинку за місцем свого проживання. За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно. І у ОСОБА_4 і у ОСОБА_2 за місцем їх проживання створені усі умови для нормального проживання малолітньої ОСОБА_7 За місцем проживання та роботи ОСОБА_4 характеризується позитивно, також він не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Судом також було встановлено, що малолітня ОСОБА_7 є ученицею Теоретичного ліцею «Васілє Лупу» Республіки Молдова, але її батько жодного разу не відвідував дитину у навчальному закладі, також не відвідував батьківські збори і не цікавився шкільним життям доньки. Також суд встановив, що позивач у справі добровільно матеріальної допомоги дитині не надає, та пояснив суду, що не сплачує аліменти, оскільки йому не відомо на що ці гроші витрачаються, у зв'язку з чим відповідачка звернулася до суду із позовом про стягнення з позивача на її користь аліментів на утримання доньки, ця обставина позивачем була визнана та не заперечувалась, тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Здійснення батьківства слід розуміти не лише як користування батьками своїми правами щодо дитини, але й виконання покладених законодавством обов'язків щодо утримання дитини тощо. А в даному випадку, як було встановлено в судовому засіданні позивач у справі, бажаючи реалізувати своє право на вільне спілкування зі своєю малолітньою донькою, ухилився від обов'язку щодо її матеріального утримання. Крім того, ставить під сумнів суду палке бажання ОСОБА_4 спілкуватися зі своєю донькою та приймати участь у її вихованні, факт, встановлений судом про те, що ОСОБА_4 як батько, може вільно відвідувати навчальний заклад, який відвідує його донька та цікавитися її життям та розвитком, він жодного разу не відвідав дитину у навчальному закладі, також не відвідував батьківські збори і не цікавився шкільним життям доньки у цьому навчальному закладі.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, враховуючи особи кожного з батьків, наскільки батько малолітньої ОСОБА_7 - ОСОБА_4, який проживає окремо від дитини, дійсно бажає спілкуватися з дитиною, вік дитини, способи життя кожного з батьків, суд вважає, що в даному випадку і в наявний час буде доцільним встановити спосіб участі у вихованні та порядок спілкування ОСОБА_4 з його донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання батьку можливості щорічно спільного відпочинку у літній період протягом одного місяця за місцем проживання та реєстрації батька дитини - ОСОБА_4 за адресоюАДРЕСА_4Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Позивач же зустрічним позовом ОСОБА_4 ці вимоги процесуального закону не виконав, належним чином не обґрунтував та не довів перед судом переконливості наданих доказів щодо позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки обставин, що мати дитини чинить батьку такі перешкоди, судом встановлено не було, оскільки як пояснив суду сам ОСОБА_9 в наявний час він постійно проживає в м. Миколаєві, ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_7 проживає в Республіці Молдова і він немає можливості часто відвідувати свою доньку. Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 також не були належним чином обґрунтовані та не доведені вимоги зустрічного позову про зобов'язання ОСОБА_2 надавати йому можливість спілкування з дитиною шляхом її відвідування місця його проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, на зимові канікули та під час його перебування у Молдові, оскільки судом не було встановлено, що мати дитини дійсно чинить батьку перешкоди у спілкуванні з дитиною під час його перебування у Молдові, а доцільність задоволення вимог перебування дитини у батька під час зимових канікул, ОСОБА_9 доведена не була. Отже позовні вимоги ОСОБА_9 в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи лише з інтересів малолітньої дитини ОСОБА_7, суд вважає, що в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які надають суду прийти до однозначного висновку щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_4

На підставі ст. ст. 15, 19, 150, 152, 155, 157, 159 - 160, 164 СК України, ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214 - 215, 224 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, задовольнити частково.

Встановити спосіб участі у вихованні та порядок спілкування ОСОБА_4 з його донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом надання батьку можливості щорічно спільного відпочинку у літній період протягом одного місяця за місцем проживання та реєстрації батька дитини - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ

Арцизького районного суду