Номер провадження: 22-ц/785/2284/16
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - відділ державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, який неодноразово уточнювала, і остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 90 738,23 гривень (а. с. 1-3, 39, 58-59).

В обґрунтування позову посилалася на те, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 850 гривень щомісячно, починаючи з 21.02.2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від добровільної сплати аліментів, неодноразово допускав заборгованість, то ОСОБА_3 була змушена звернутися з даним позовом до суду.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 6 019,41 гривень, стягнуто судовий збір в дохід держави у розмірі 243,60 гривень. В решті позову відмовлено (а. с. 111-113).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення змінити, зменшити суму неустойки у період з лютого 2013 року по лютий 2014 року на 2 896,64 гривень, у період з квітня 2014 року стягувати по 2 000 гривень, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права (а. с. 117-119).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні.

ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов'язки щодо утримання та виховання дитини, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернулась до суду з відповідним позовом.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.10.2013 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 850 гривень щомісячно, починаючи з 21.02.2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а. с. 6-7, 77-78).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.02.2014 року ВП № 42104254 відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 500/1071/13-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 21.02.2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а. с. 5).

Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 22.07.2015 року, встановлено розмір заборгованості по виконавчому листу № 500/1071/13-ц, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в сумі 850,00 гривень щомісячно починаючи з 21.02.2013 року. Станом на 01.07.2015 року заборгованість відсутня (а. с. 8-9).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із положень ст. 196 Сімейного кодексу України.

Детальний розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 22 липня 2015 року, а також від 13.01.2016 року свідчить про наявність заборгованості в період з лютого 2013 року по 01 січня 2016 року в сумі 511,48 гривень, а також про те, що періодичні платежі (аліменти) сплачувались із порушенням строків виплат та не в повному розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_2 була наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, проте, колегія суддів не може погодитись з визначеним періодом часу, з якого повинна стягуватися заборгованість.

Як вбачається із матеріалів справи, з ОСОБА_2 стягуються аліменти з моменту подачі позову до суду, тобто з лютого 2013 року, відповідно утворилась заборгованість за період судового провадження в суді першої та апеляційної інстанції, а також проміжку отримання виконавчого документу і звернення його до примусового виконання, отже заборгованість по сплаті аліментів за період 2013 року утворилася з незалежних від ОСОБА_2 причин, зокрема, у зв'язку з розглядом справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та перегляду її в апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, суд вказаних приписів Закону та обставин по справі в повній мірі не врахував, що призвело до неправильного визначення періоду заборгованості та причин її виникнення.

Зі змісту положень ч. 3 ст. 197 СК України, вбачається, що заборгованість по аліментам виникає лише після звернення виконавчого листа до виконання. Виконавче провадження відкрито в лютому 2014 року, а в березні 2014 року заборгованість в сумі 11 263 гривень погашена, тобто заборгованість виникла лише з квітня 2014 року.

Оскільки представник апелянта просила змінити рішення суду в частині стягнення пені, у зв'язку з наявністю заборгованості по аліментам, виключивши період 2013 року, колегія суддів, застосовуючи принцип диспозитивності, вважає необхідним погодитись з вказаними доводами, виключивши цей період з розрахунку пені, оскільки заборгованість по сплаті аліментів за період 2013 року утворилася з незалежних від ОСОБА_2 причин.

Підстав для звільнення платника аліментів від відповідальності передбаченої ст. 196 СК України колегія суддів не вбачає.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте помилково визначив період стягнення пені за прострочення сплати аліментів, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року підлягає зміні.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 від 05.07.2007 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_4 від 12.07.2011 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 3 358,77 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.