Справа № 444/1487/10 Головуючий у 1 інстанції: Копняк С.М.
Провадження № 22-ц/783/1845/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я. Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні особи, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Жовківської міської ради, Державного комунального підприємства Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2010 року позов задоволено. Визнано право власності ОСОБА_4 на житлову прибудову з мансардою до квартири АДРЕСА_1 із збільшеною загальною площею 78,8 кв.м. та житловою, 45,1 кв.м.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2, особа, яка не брала участі у справі.

В апеляційній скарзі в частині оскарження рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2010 року просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці ОСОБА_4 у задоволенні її позову. Вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_2. Зазначає, що судом не залучено його як третю особу. Крім цього, зазначає, що позивачка не є ні власником, ні користувачем земельної ділянки на якій здійснено прибудову та квартири, до якої здійснено прибудову. Вона не зверталась до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, не мала законної відмови у такому прийнятті в експлуатації, не надала доказів того, що така прибудова відповідає ДБН, санітарно-епідеміологічним нормам та здійснюється у відповідності до вимог закону. Цією ж прибудовою порушено його права як співвласника на даний час будинку, колишнього власника квартири №2 будинку та користувача земельної ділянки для обслуговування будинку.

В судове засідання представники відповідачів не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності. Зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представників суду представлено не було, зважаючи на ч.2 ст. 305 ЦПК України та подані від вказаних відповідачів до суду листи з проханнями про розгляд справи у відсутності їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, що подала апеляційну скаргу та його представника на її підтримання, позивача - в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги в частині оскарження рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2010 року, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу у вказаній частині слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 392 ЦК України та задовольняючи позов, виходив з того, що позивачкою проведено добудову до належної їй квартири в будинку, до якої відокремлено вхід із земельної ділянки, яка є лише в її користуванні, за власні кошти з власних матеріалів та така прибудова не порушує права інших осіб.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, дійсним обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем ОСОБА_4 заявлено позов про визнання права власності на нерухоме майно, а саме житлову прибудову з мансардою до належної їй квартири, який судом задоволено.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Також, згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім цього, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Окрім наведеного, за ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем здійснено добудову до будинку АДРЕСА_1, власником квартири у якій вона була.

Зважаючи на те, що таке будівництво слід вважати самовільним, оскільки таке здійснено на ділянці, яка позивачу не належить та не була їй відведена для цієї мети; крім цього, відсутні дані про те, що таке будівництво здійснювалось у чіткій відповідності до вимог закону, зокрема, що стосується дотримання містобудівного законодавства, а саме у матеріалах справи відсутні будь-які докази про надання згоди на таку добудову інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, до участі у справі слід було б залучити осіб на права та інтереси яких таким будівництвом рішення по справі може вплинути.

Як вбачається із позовної заяви, однією із таких осіб є особа, що подала апеляційну скаргу, на даний час власник будинку АДРЕСА_1 на цій же вулиці та на час будівництва власника квартири 2 цього ж будинку.

Так, здійснена добудова прямо впиває на його права та інтереси, оскільки розміщена впритул до його колишньої квартири, на даний час окремого АДРЕСА_1. Вказана особа стверджує, що здійсненою добудовою порушено його права, як власника згаданого нерухомого майна, оскільки така здійснена без його згоди, а навпаки всупереч його звернень про недопустимість проведення такої добудови; такою добудовою утруднено його доступ до належного йому майна; конструкція даху добудови негативно впливає на стан його майна, сприяє пошкодженню його майна внаслідок затікання, тощо. (свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно від 12.02.2015 року, заяви звернення з приводу самовільної добудови до компетентних органів та відповіді на такі, акт уповноваженої комісії з приводу здійсненої добудови а.с. 54, 55-63, 64, 65).

Зважаючи на вказане, позивачу слід було б залучити до участі у справі вказану особу, як відповідача, а при незалученні таких суд повинен був роз'яснити позивачу наслідки незалучення такої та у випадку відмови у залученні такої як відповідача залучити таку як третю особу.

Однак судом такої особи до участі у справі не залучено.

Тому, вирішивши даний спір по суті без участі особи, якої такий прямо стосується (належного відповідача), та винісши рішення, що впливає прямо на права та інтереси вказаної особи без її участі (а вона проти ухваленого рішення - заперечує та вважає таке незаконним), - суд порушив норми закону та таке рішення в силі залишатись не може та підлягає скасуванню.

Враховуючи вказане слід також ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити, чим задовольнити вимоги апеляційної скарги в частині оскарження рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2010 року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2010 року - задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 листопада 2010 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволення позову ОСОБА_4 до Жовківської міської ради, Державного комунального підприємства Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1870 грн. сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник