Справа № 405/1311/16-ц
Провадження №2/405/156/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року. Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Шумейко Ю.В.

за участю позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з останнього на її користь матеріальну шкоду в розмірі 9 238 грн. 92 коп., та моральну шкоду в розмірі 52 000 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.09.2015 року близько 17.30 год. на перехресті вул.Пашутіна та Гоголя в м.Кіровограді.

Позивач ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль ВАЗ-217030 138 21, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 093582 та заборону на право користування транспортним засобом, зазначивши на обґрунтування заяви, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у звязку з відсутністю у позивача коштів для відшкодування шкоди.

Представник відповідача заперечила щодо даної заяви, зазначивши на обґрунтування заперечень, що заява позивача про забезпечення позову не обґрунтована, доводи позивача про те, що транспортний засіб, на який позивач просить накласти арешт, на даний час перебуває у власності відповідача документально не підтверджено, більш того, відповідач працює, отримує пенсію, є учасником воєнних дій в зоні проведення АТО.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, при цьому забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений, серед іншого, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, при цьому згідно з ч.3 зазначеної статті, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення позову відповідав предмету позову.

Згідно з п.1, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Крім того, відповідно до п.4 зазначеної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, судом відзначається, що зазначені позивачем обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову, які не підтверджені документально, не обґрунтовують необхідності в застосуванні даного виду забезпечення позову накладення арешту на рухоме майно відповідача, виходячи при цьому з аналізу положень ст.ст.151, 152 ЦК України, за якими, арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), при цьому суд також враховує, що заява позивача не містить і належного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги, що позивачем в заяві про забезпечення позову викладені припущення щодо невиконання відповідачем в майбутньому рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, які не підтверджуються обєктивними та належними доказами, не зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, як не зазначено позивачем і про те, чи спроможний обраний позивачем вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову, на підставі чого суд, вважає, що обєктивні підстави, за наявності яких невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду відсутні, в звязку з чим, заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.151-153, ст.168, ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова