АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/699/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Степаненко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 січня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14.04.2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 1797-ЧД.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14.04.2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений іпотечний договір № 1797-ЧД, згідно якого передано в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих ОСОБА_6., за кредитним договором № 1797-ЧД від 14.04.2008 року на суму 107500 доларів США, строком до 13.04.2028 року, а також процентів за користування кредитними ресурсами, комісійної винагороди, неустойки та інше, що передбачено п. 4 іпотечного договору.

Зобов'язання по кредитному договору не виконуються належним чином у зв'язку з чим станом на 15.07.2015 року утворилась заборгованість, в розмірі 13361714,56 грн., яка складається з суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту 66776,29 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 1468764,53 грн.; суму простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 36712,71 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 807507,07 грн.; суми строкової заборгованості по відсоткам 862,41 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 18968,97 грн.; суми простроченої заборгованості по відсоткам 106623,66 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 2345 219,39 доларів США; суму пені - 8721254,60 грн.

Просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6. перед ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до розрахунку в розмірі 14 919 346, 19 грн звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м., що перебуває у власності ОСОБА_6. шляхом визнання права вдасності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за узгодженою сторонами вартістю предмета іпотеки в розмірі 603 428 гривень 48 копійок.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволені частково. Ухвалено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором 1797-ЧД від 14.04.2008 в розмірі 13 308 679,20 грн., яка складається із: суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту 67 224, 21 доларів США, що по курсу НБУ станом 15.07.2015 року становить 1 478 616,67 грн.; суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 36 264,79 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 797 654,94 грн.; суми строкової заборгованості по відсотках за період 2 328,50 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 51 216,06 грн.; суми простроченої заборгованості по відсотках за період 54 391,26 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 1 196 352,08 грн.; пені в сумі 9 784 839,45 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру №2, що знаходиться в будинку №325 по вул. Гоголя в м. Черкаси, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м., шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за узгодженою сторонами вартістю предмета іпотеки в розмірі 603 428,48 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення виходячи із наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про зміну імені виданого 10.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_6. змінив своє прізвище на ОСОБА_6

14.04.2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 1797-ЧД (а.с. 8-9).

Відповідно до умов договору ОСОБА_6 отримав кредит на суму 107 500 доларів США під 15 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 13.04.2028 року.

Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору № 1797-ЧД від 14.04.2008 року розмір процентів був змінений з 15 % річних на 18 % річних. Решта пунктів кредитного договору залишена без змін.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.03.2009 року у справі № 2-6297/08, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов вищевказаного договору кредиту було стягнуто з ОСОБА_6., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору в сумі 815046 грн. Рішення суду вступило в законну силу (а.с. 13).

14.04.2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений іпотечний договір № 1797-ЧД, згідно якого передано в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, в рахунок забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих ОСОБА_6., за кредитним договором № 1797-ЧД від 14.04.2008 на суму 107500 доларів США, строком до 13.04.2028 року, а також процентів за користування кредитними ресурсами, комісійної винагороди, неустойки та інше, що передбачено п. 4 іпотечного договору (а.с.10-12).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.У випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором позивач отримує право дострокового стягнення кредиту в повному обсязі, та нарахованих відсотків.

Як вбачається з п. 6.1. договору кредиту сторонами було обумовлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили строк дії договору до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, кінцевий строк повернення кредиту до 13.04.2028 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця в термін з 26 числа по останнє число кожного місяця .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Оскільки, умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 30.07.2015 року. Відповідач протягом останніх трьох років жодних платежів на погашення заборгованості по договору кредиту не здійснював, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заборгованість за кредитним договором становить 13308 679,20 грн., яка складається із:

- суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту 67 224, 21 доларів США, що по курсу НБУ станом 15.07.2015 року становить 1 478 616,67 грн.;

- суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 36 264,79 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 797 654,94 грн.;

- суми строкової заборгованості по відсотках за період 2 328,50 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 51 216,06 грн.;

- суми простроченої заборгованості по відсотках за період 54 391,26 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15.07.2015 року становить 1 196 352,08 грн.;

- пені в сумі 9 784 839,45 грн. за період з 30.07.2014 року по 15.07.2015 рік.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель в праві задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 тієї ж статті передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку».

Згідно п. 8.4.8. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору, у тому числі, але не обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів рівними частинами, несвоєчасного повернення суми зобов'язаннь за кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває також, якщо іпотекодержатель, відповідно до п.3.4 кредитного договору, заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного у п.3.2 кредитного договору, а Іпотекодавець не виконає зазначене зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення вірно взяв до уваги п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, з якої вбачається, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовим наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як роз'яснено у вищевказаній Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апелянта про те, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню на підставі Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки таке твердження суперечить нормам діючого законодавства. Твердження про те, що позовні вимоги Банку можуть бути задоволені виключно із наданням іншого житла також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки питання про виселення осіб, які мешкають у житловому приміщенні судом не вирішувалось і Банком не ставилось. Питання щодо неналежності проведеного розрахунку заборгованості судом колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги, ні в ході розгляду справи апеляційним судом інший розрахунок заборгованості не надавався, а можливості проведення самостійного розрахунку апеляційний суд позбавлений.

Оскільки в ході розгляду апеляційної скарги не були встановлені порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 січня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити - без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :