ухвала

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія» про розірвання договорів оренди земельних ділянок, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 10 жовтня 2012 року, 23 липня 2013 року та 25 червня 2014 року нею укладені договори оренди належних їй на праві власності трьох земельних ділянок загальною площею 10,9787 га з Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія» (далі - ТОВ «Софія»).

Вважає, що під час укладення договорів невиконані вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), ч. 4 ст. 22 ЗК України, що є істотним порушенням умов договорів оренди та відповідно до вимог ст. 32 Закону та положень ст. 651 ЦК України тягне їх розірвання.

У подальшому позивач доповнила підстави позову та уточнила їх і просила розірвати договір від 25 червня 2014 року також у зв'язку з тим, що строк внесення орендної плати за цим договором визначений до 31 грудня 2014 року, що є порушенням прав орендодавця, а також у договорі відсутній запис про нормативну оцінку землі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія» про розірвання договору оренди землі відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності доказів порушення прав орендодавця та відповідно відсутності підстав до розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Так, 10 жовтня 2012 року, 23 липня 2013 року та 25 червня 2014 року позивач уклала з ТОВ «Софія» договори оренди належних їй на праві власності трьох земельних ділянок загальною площею 10,9787 га, які були зареєстровані 07 травня 2015 року за № 21174065, 03 лютого 2015 року за № 19069611, 06 травня 2015 року за № 21138946 відповідно.

Також судами встановлено, що в договорі від 25 червня 2014 року не зазначено розмір грошової нормативної оцінки земельної ділянки, а умови всіх трьох договорів передбачають передачу земельних ділянок в оренду без розроблення проекту відведення земельних ділянок.

У той же час ні норми ЗК України, ні інші норми земельного законодавства не містять імперативного припису щодо обов'язку орендаря розробляти проект землеустрою в зв'язку з орендою землі.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відсутність у договорах нормативної оцінки землі чи неправильне її визначення не порушує умови договору та права орендодавця, оскільки орендна плата за договорами встановлена у розмірі, який перевищує рекомендовані Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92 3 % від нормативної грошової оціни землі.

Доводи касаційної скарги про те, що відсутність проекту землеустрою є підставою для розірвання договорів оренди, оскільки не виконання такої умови може призвести до погіршення стану родючості ґрунтів, що може проявитися через деякий час, є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня О.М. Ситнік