У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області) про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 02 липня 2013 року він направив на ім'я начальника ГУ МВС України у Львівській області звернення з проханням надати довідку про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка необхідна йому була для подання до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області для проведення перерахунку призначеної йому пенсії. Листом від 25 липня 2013 року перший заступник начальника ГУ МВС України у Львівській області повідомив про те, що вказане звернення за своїм змістом і суттю дублює попереднє звернення позивача від 08 січня 2013 року на яке керівництвом ГУ МВС України у Львівській області було надано об'єктивну відповідь, а тому з урахуванням ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Крім того, позивач зазначає, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року зобов'язано ГУ МВС України у Львівській області розглянути по суті звернення ОСОБА_6 від 02 липня 2013 року щодо надання йому довідки про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка повинна була становити для позивача в листопаді 2006 року згідно ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням всіх надбавок.

Позивач вважає дії відповідача при розгляді його звернення від 02 липня 2013 року протиправними, у зв'язку з чим йому було завдано моральної шкоди, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено вини відповідача у заподіянні йому моральної шкоди. При цьому судом першої інстанції до спірних правовідносин було застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний спір, виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_6 є обґрунтованими, однак суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, місцевий суд не роз'яснив позивачу його право щодо притягнення до участі у справі в якості належного відповідача Державну казначейську службу України, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості залучити до участі у справі інших учасників процесу.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2013 року, частково задоволено позов ОСОБА_6 та зобов'язано ГУ МВС України у Львівській області розглянути по суті звернення ОСОБА_6 від 02 липня 2013 року щодо надання йому довідки про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка повинна була становити для позивача в листопаді 2006 року згідно ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням всіх надбавок.

Даним рішенням було встановлено, що 02 липня 2013 року ОСОБА_6 надіслав до ГУ МВС України у Львівській області заяву про надання йому довідки про розмір щомісячної доплати від належної суми пенсії, яка необхідна йому для подання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для проведення перерахунку призначеної пенсії.

Вказані обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ГУ МВС України у Львівській області 1 000 000,00 грн моральної шкоди на підставі ст. ст. 8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди,

заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави),

то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що згідно діючого законодавства на стадії апеляційного розгляду суд позбавлений можливості змінювати процесуальне положення учасників процесу або залучати до участі у справі інших учасників процесу, а місцевий суд не роз'яснив позивачу його право відповідно до ст. 33 ЦПК України притягнути до участі у справі в якості відповідача Державну казначейську службу України.

Однак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 20009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не

погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу

особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 17 червня 2015 року подав до суду першої інстанції клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача. Однак, вказане клопотання залишилось поза увагою суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, а також того, що згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права у спосіб, визначений законом, ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими визнати не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук