Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2016 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючої судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Заварзіної Я.С.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 28 березня 2005 року о 23.00 годині на Київському проспекті м. Донецьк з вини водіїв ОСОБА_4, який керував автомобілем НОМЕР_1 та ОСОБА_5, який керував своїм автомобілем НОМЕР_2 трапилася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув рідний брат позивача - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1,а позивач ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Відповідач по справі ОСОБА_7 є власником автомобіля, яким керував у час ДТП ОСОБА_4,відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 23 лютого 2005 року. ОСОБА_4 порушив правила дорожнього руху та скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Відповідач ОСОБА_2 незаконно, але добровільно передав транспортний засіб ОСОБА_4П без укладання з ним будь-якого передбаченого законом, нотаріально посвідченого цивільно-правового договору для використання під таксі для перевезення пасажирів, незважаючи на те, що добре знав, що ОСОБА_4 не мав досвіду керування цим транспортним засобом, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, в тому числі за перевищення руху. Щоб уникнути кримінальної та цивільної відповідальності за незаконну передачу у керування автомобіля злочинцю ОСОБА_2 надав підроблену довіреність на представництво від імені власника на ім"я ОСОБА_8.(начебто виданої нотаріусом за місяць до ДТП ) та досі використовує її. По факту використання підробної довіреності було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000601 від 14 грудня 2012 року СВ Ворошиловського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецької області. В зв"язку з проведенням АТО, проведення досудового слідства по зазначеному кримінальному провадженню не є можливим. В зв"язку із тим, що довіреність є підробною ОСОБА_2 як власник джерела підвищеної небезпеки має відповідати за спричинену шкоду. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були притягнуті до кримінальної відповідальності за ст.286 ч.2 КК України. Постановою від 07.09.2007 року Київського районного суду м. Донецька ОСОБА_4 та постановою від 09.12.2013 року Київського районного суду ОСОБА_5 були звільнені від кримінальної відповідальності у зв"язку з амністією, на підставі ст.ст.1,6 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року. З вищезазначених підстав позивач вважає, що відшкодування потрібно стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Позивач також зазначає, що під час розгляду кримінальних справ цивільний позов не розглядався. Матеріальна шкода, спричинена внаслідок отримання позивачем тяжких травм з вини відповідачів складається з витрат на лікування за всі роки після ДТП у розмірі 53452 гривні 28 копійок. Позивач також зазначає, що йому нанесено моральну шкоду, яка складається із глибини фізичних та душевних страждань, які він зазнав внаслідок загибелі свого брата - ОСОБА_9 та внаслідок своїх отриманих тяжких тілесних ушкоджень. Позивач зазначає, що внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, пошкодження м"яких тканин голови,обличчя,поясниці та голені. Тілесні ушкодження лиця у вигляді рубців є незгладимими,та такими,що спотворюють обличчя,роблять його непривабливим. Позивач перебував у стаціонарі лікувального закладу протягом 23 днів та лікується за наслідками отриманих травм до теперішнього часу. Травма поясниці завдала йому тяжкі наслідки у вигляді хвороби,яка не дозволяє йому спокійно працювати та рухатися. Позивач зазначає,що загибель брата ОСОБА_6 виявилась тяжким горем, страждання позивача безмежні та безутішні, він перебуває у постійному стресовому стані, потребує тривалої реабілітації, психологічної допомоги фахівців та відновлення обличчя для усунення його спотворення. Нанесену моральну шкоду позивач оцінює в 300 000 гривень.

В судове засідання позивач не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та суду показала, що всі відповідачі повинні нести солідарну відповідальність по відшкодуванню нанесеної позивачу шкоди, в тому числі ОСОБА_2, який з посиланням на недійсну довіреність стверджує, що не повинен нести відповідальності. Довіреність, на яку посилається ОСОБА_2 є недійсною, що підтверджується витягом з реєстру спеціальних бланків, самим нотаріусом та витягом з єдиного реєстру довіреностей. Довіреність є нікчемною і в силу ч.2 ст.215 ЦК України не потребує визнання судом її недійсності, оскільки нікчемний правочин є недійсним в вилу його не відповідності вимогам закону.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду не з"явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, викликалися до суду шляхом розміщення оголошення в офіційних друкованих засобах інформації газетах " Урядовий кур"єр" та "Донеччина".

Відповідач по справі ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування своїх заперечень суду показав, що відповідно до вимог закону він не має відповідати за шкоду нанесену позивачу винуватцями ДТП- водіями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Автомобіль, який належить йому та яким керував під час ДТП 28.03.2005 року ОСОБА_4, вибув з його володіння на підставі довіреності, яку було посвідчено 28.02.2005 року нотаріусом Ченцовою Н.А. Довіреність чинна, її ніхто не скасовував і відповідно до вимог закону за шкоду, заподіяну ОСОБА_3 повинні відповідати ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків :

Судом встановлено, що 28.03.2005 року за участю автомобіля НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_11 та автомобіля НОМЕР_4,яким керував ОСОБА_5, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув рідний брат позивача - ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження (а.с.13-23).

Постановою Київського районного суду м. Донецька від 07.09.2007 року ОСОБА_13. звільнений від кримінальній відповідальності у зв"язку з амністією, на підставі ст.ст.1,6 Закону України « Про амністію» від 19.04.2007 року (а.с.18-23).

Постановою Київського районного суду м. Донецька від 09.12.2013 року ОСОБА_5 був звільнений від кримінальній відповідальності у зв"язку з амністією, на підставі ст.ст.6, 1 "в" Закону України « Про амністію» від 19.04.2007 року (а.с.13-17).

Під час розгляду зазначених кримінальних справ цивільні позови потерпілих в результаті дорожньо-транспортної пригоди 28.03.2005 року судом не розглядалися (а.с.13-23).

Судом встановлено, що в результаті зазначеної ДТП 29.03.2005 року наступила смерть ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області 30.03.2005 року, актовий запис № 169 та постановами Київського районного суду м. Донецька від 07.09.2007р. та 09.12.2013 року (а.с.9,13-23).

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до довідки, виданої ОСМД « Лідер» на момент дорожньо-транспортної пригоди за адресою: АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_12, ОСОБА_6,ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.8)

Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Судом встановлено, що в спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 є вина обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.03.2005 року, що підтверджується копією висновку судової авто-технічної експертизи № 2592/18 від 13.06.2005 року, копією постанови Київського районного суду м. Донецька від 07.09.2007 року, копією постанови Київського районного суду м. Донецька від 09.12.2013 року (а.с.38-43,13-23).

Таким чином, відповідачі ОСОБА_13. та ОСОБА_5 повинні нести спільну відповідальність за спричинену позивачу шкоду.

Відповідно до п.6. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження своїх заперечень проти позову було надано копію довіреності, посвідченої 28 лютого 2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ченцовою Н.А. Надана копія довіреності посвідчена приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Коваленко О.В.( а.с.109).

Відповідно до довіреності, яка була посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ченцовою Н.А 28.02.2005 року ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_8 експлуатувати та розпоряджатися ( продавати, обмінювати, здавати в оренду та інш.) належний йому на праві свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 , виданого Ясинуватським МРЕВ Донецької області 23.02.2005 року , автомобілем марки ЗАЗ-DAEWOO, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5, зареєстрований тим же МРЕВ тодіж. Довіреність видана без права передоручення строком на один рік та дійсна до 28.02.2006 року (а.с.109).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу Коваленко О. В. 12.02.2016 року до неї звернувся ОСОБА_2 з проханням посвідчити копію довіреності, посвідченої 28.02.2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ченцовою Н.А. Після надання оригінального примірника довіреності, нотаріусом Коваленко О.В.було посвідчено копію довіреності. Пізніше їй стало відомо, що довіреності, яка була посвідчена 28.02.2005 року приватним нотаріусом Ченцовою Н.А. не має в Єдиному реєстрі довіреностей, в зв»язку із чим приватний нотаріус Коваленко О.В. просить суд не приймати до уваги засвідчену нею копію довіреності під час розгляду справи.(а.с.165)

Відповідно до копії посвідченого суддею Авдіївського міського суду Донецької області Соболєвою І.П. листа приватного нотаріуса Ченцової Н.А. від 20.01.2014 року, надісланого на ім"я Апеляційного суду Донецької області, 28.02.2005 року нотаріусом Ченцовою Н.А.зазначається, що не посвідчувалася довіреність від ОСОБА_2 на ім"я ОСОБА_4 (а.с.51).

Згідно відповіді Міністерства юстиції України № 9430/4323-0-32-16/13 від 22.03.2016 року в Єдиному реєстрі довіреностей відсутня інформація щодо довіреності, яка була посвідчена 28.02.2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ченцовою Н.А.Окрім того, бланк ВСВ 336678 , на якому міститься текст довіреності ОСОБА_2, посвідченої 28.02.2005 року приватним нотаріусом Ченцовою Н.А., було отримано приватним нотаріусом лише 04.04.2005 року. Окрім того, відповідно до повного витягу з реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк ВСВ № 336678 було використано нотаріусом Ченцовою Н.А. 13.05.2005 року не на довіреність, а на інші дії (код 13) (а.с.198-213).

Таким чином, нотаріус Ченцова Н.А. фізично не могла 28.02.2005 року посвідчити довіреність на бланку ВСВ № 336678, який вона отримала лише 04.04.2005 року.

Вищезазначені обставини не дають підстави стверджувати про правомірність та дійсність правочину, який було викладено в довіреності 28.02.2005 року, виданої ОСОБА_2 на ім"я ОСОБА_11

Суд приходить до висновку, що водій ОСОБА_4 під час ДТП керував автомобілем НОМЕР_6, який належить відповідачу ОСОБА_2, без достатньої правової підстави з огляду на вищевказані обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку , що всі відповідачі по справі : ОСОБА_2, ОСОБА_13. та ОСОБА_5, повинні нести солідарну відповідальність перед потерпілим ОСОБА_3, який є позивачем по справі.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Із врахуванням вищевказаного та керуючись нормою ч.1 ст.1191 ЦК України суд наголошує на тому, що відповідач ОСОБА_2, в разі здійснення ним відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_3, має право на пред»явлення регресної вимоги до інших відповідачів про стягнення з них виплачених сум відшкодування потерпілому ОСОБА_3

Позивачем ОСОБА_3 заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, нанесеної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2053 від 01.07.2005р. в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження: в вигляді множинних садин обличчя, струсу головного мозку, ушибів, садин, синців поясничної області, голені, які спричинили короткочасний розлад здоров"я та потребують лікування строком більше 6 діб, але не більше 21-го дня, виявлені на обличчі рубці з врахуванням їх характеру, з часом побліднуть, але є невиправними, і можуть бути розцінені як тяжкі, якщо це буде визнано, що настало спотворення обличчя(а.с.28)

До матеріальної шкоди позивачем віднесено витрати на відвідування сеансів мануальної терапії в кількості 40 разів по 500 гривень кожна, всього на 20 000 гривень та курс лікувального масажу 10 процедур по 100 гривень, всього 10 000 гривень. На підтвердження зазначених витрат надано копію довідки АТЗТ «Transoil»(а.с.111). Суд вважає, що зазначені витрати, хоча і були понесені позивачем, що підтверджується матеріалами справи, але позивачем не надано підтвердження лікарського призначення позивачу на проведення сеансів мануальної терапії та масажу. З огляду на це, суд не може прийняти ці витрати як такі, що підлягають відшкодуванню з відповідачів.

Також до матеріальних витрат позивачем віднесено його поштові переводи до різних церков та оплату за паніхіду в церквах(а.с.120-122), суд не може прийняти ці витрати як такі, що підлягають відшкодуванню з відповідачів,оскільки відшкодування таких витрат не передбачено нормами ЦК України.

Позивачем також заявлено вимогу на відшкодування витрат на лікування, яке він проходив в зв»язку із наслідками ДТП. Суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог в цій частині з огляду на наступне:

Позивачем на підтвердження суми витрат в розмірі 2119,65 грн. надано самостійний розрахунок та довідку з ТОВ ПТФ «Медтехніка» про вартість медикаментів, зазначених в розрахунку в 2006 та 2007 роках(а.с.112-114). Суд не може прийняти зазначену довідку, як підтвердження понесених витрат, оскільки відшкодуванню підлягають понесені позивачем витрати, що повинен позивач підтвердити касовими чеками про придбання зазначених медикаментів.

Позивачем також на підтвердження суми витрат на ліки в розмірі 13143,65 грн. надано оригінали касових чеків, з яких не вбачається дата придбання медикаментів(а.с.145-149).Окрім того, з зазначених касових чеків вбачається, що здійснювалося придбання трав, абсорбетів, антигистаміних, противовірусних препаратів, вітамінів, шлункових , препаратів від кашлю, гумових виробів. Суд не може прийняти також до уваги довідку ТОВ « Донбас» Аптека № 2 (а.с. 135) на підтвердження понесення позивачем витрат на придбання ліків, оскільки з даної довідки вбачається, що підприємство підтверджує, що зазначені чеки видані саме цим підприємством, але не підтверджує придбання ліків позивачем відповідно до листа лікарського призначення.

Суд вважає, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні понесення позивачем витрат на придбання ліків в розмірі 4680 грн. 32 копійки, що підтверджується листом призначення, який міститься в медичній карті позивача, копією лікарняних позивача в 2013 році та копією касових чеків, на придбання медикаментів згідно призначення лікаря (а.с.115,117- 134). В іншій частині позовних вимог щодо відшкодування витрат на придбання ліків позивачу слід відмовити.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень. Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню , а саме в розмірі 50 000(п»ятдесят тисяч) гривень, при цьому суд керується принципами розумності та справедливості, виходить з характеру та глибини моральних страждань позивача, який в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди втратив рідного брата та сам отримав тілесні ушкодження. Судом приймається до уваги, що за наслідками отриманих травм в результаті ДТП позивач продовжує лікування до цього часу. Від даної дорожньо-транспортної пригоди переніс як фізичний біль , так і моральні страждання. Суд також приймає до уваги показання свідка ОСОБА_16, який в судовому засіданні суду показав, що позивач є чоловіком її онуки, обличчя позивача не дуже спотворене, позивач ходить самостійно, працює в Дніпропетровську менеджером. Суд вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає належному рівню відшкодування моральної шкоди відповідачами позивачу ОСОБА_3

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

При цьому, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов»язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

У відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідачів було викликано до суду оголошенням у пресі - в газеті "Урядовий Кур'єр" № 7967110 від 26.02.2016 року, в зв»язку із чим позивачем було понесено витрати в розмірі 630 гривень .

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідачів також слід стягнути на користь позивача судові витрати, пов"язані з публікацією в пресі оголошення про виклик до суду в розмірі 630 грн та на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 79, 88, 212 -215, 218 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 28.03.2005 року - 4680 гривень 32 копійки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 28.03.2005 року - 50 000 (п»ятдесят тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь позивача понесені судові витрати з оплати оголошенння в газеті «Урядовий кур"єр» в сумі 630 гривень

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 183,73 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 183,73 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 183,73 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Корнєєва

15.04.2016