Справа № 454/80/15 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2513/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року про закриття провадження,-

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Вищого Адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в якому просить стягнути з відповідачів в його користь кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої шляхом порушення термінів розгляду його касаційної скарги від 28.10.2010 року в результаті чого було порушено його права.

Ухвалою Сокальського районного суду від 13.01.2015 року відмовлено у відкритті провадження в позовній заяві ОСОБА_2.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.03.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а ухвалу Сокальського районного суду від 13.01.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07.10.2015 року вирішено скасувати ухвали Сокальського районного суду від 13.01.2015 року та Апеляційного суду Львівської області від 03.03.2015 року, питання про відкриття провадження у справі передати до суду першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого Адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті, посилаючись на те, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи та має місце порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого судом не виконано норми Конституції України, норми Постанов Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року, № 7 від 30 травня 1997 року. Крім того, апелянт зазначає, що районний суд зобов'язаний був керуватися ч.6 ст.1176 ЦК України та захистити його конституційні права, гарантовані ст.56 Конституції України.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 107 - 109), в судове засідання не зявились, явку своїх представників не забезпечили і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

За таких обставин, у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи, а відповідно до ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 Про незалежність судової влади зазначено, що виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскаржування у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 8 Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів судам розяснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є субєктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ.

Зазначені розяснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом.

У звязку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також варто звернути увагу на те, що згідно з положеннями частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Оскільки ОСОБА_2 не був засуджений, не притягався до кримінальної або адміністративної відповідальності і зазначені заходи до нього не застосовувались, то відсутні підстави для відшкодування шкоди завданої в результаті протиправних дій судді Вищого Адміністративного суду України.

Закриваючи провадження у справі до Вищого Адміністративного суду України, суд першої інстанції, виходячи із вище викладеного, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого Адміністративного суду України суду на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, вважаючи, що така позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а відтак у цій частині оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстави для її скасування у згаданій частині відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом також і до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, зазначивши останню в якості відповідача, про відшкодування моральної шкоди. Вважаючи, що протиправними діями судді Вищого Адміністративного суду України йому завдано моральну шкоду, просив задовольнити позов, стягнувши таку з держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, передбачене ст. 1176 ЦК України, якою встановлені випадки і умови її відшкодування та встановлено, що така відшкодовується державою.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, суд першої інстанції на вказані норми права уваги не звернув та не врахував, що відсутність передбачених законом підстав для відшкодування шкоди тягне за собою відмову у позові, але не є правовою підставою для закриття провадження у справі.

Оскаржувана ухвала взагалі не містить мотивів закриття провадження у справі в цій частині позову.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року по аналогічній справі (за позовом ОСОБА_2 до Сокальського районного суду Львівської області і держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди).

Відтак, оскаржувану ухвалу в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України не можна визнати законною та обґрунтованою, у звязку з чим вона підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.4, 311 п.п. 1 і 4, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - скасувати, питання про відкриття провадження у справі в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в частині залишення без змін ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 29 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_3