РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Бота О.І.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю " Наш Добробут" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири, за яким просила суд:

-стягнути з ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 3000,00 гривень;

-стягнути з ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень, всього 5000,00 гривень;

-зобов'язати відповідачку виконати роботи по відводу дощової води та води іншого походження з балкону за допомогою отворів з відвідними трубками.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Поверхом вище , у квартирі АДРЕСА_1 проживає відповідачка по справі ОСОБА_5, яка є власницею вказаної квартири. Протягом останніх 6-ти років було чотири випадків з вини відповідача залиття квартири позивача, а саме: засклений балкон, у зв'язку з чим позивачу була спричинена майнова шкода, оскільки вимушена була прводити ремонтні роботи в кухні, коридорі,ванній кімнаті, а також проводити роботи по заміні дерев'яних рам балкону. Останнє залиття квартири відбулось з 29.09.2015 р. на 30.09.2015р. Позивач зазначає, що працівники ЖРЕР №1 на її неодноразові звернення систематично відмовляли їй у складанні протоколів щодо нанесення її квартирі збитків. Крім того зазначає, що відкритий балкон 3-го поверху немає отвору для стоку дощових вод , що призводить до постійного протікання стелі її балкону. В результаті залиття позивачу ОСОБА_2 спричинена матеріальна шкода в розмірі 3000,00грн. Окрім того, внаслідок залиття позивач ОСОБА_2 вважає, що їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 2000,00грн. та яка полягає в тому, що позивач є особою похилого віку, отримує пенсію, якої не вистачає для приведення квартири в стан, який був до залиття у зв'язку з чим в неї постійно піднімається тиск і змушена звертатись до лікарів. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду завдану залиттям , змушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила суду, що з 2007 року було чотири випадків з вини відповідача залиття її квартири , а саме: 03.08.2007 р. внаслідок залиття пошкоджено кухню; 23.09.2013р. внаслідок залиття пошкоджено приміщення кухні, балкону, коридору; 25.08.2014р. внаслідок залиття пошкоджено приміщення кухні, коридору; 25.10.2015 р. - залиття балкону. Проводила за власний рахунок ремонт пошкодженого приміщення, проводила роботи по заміні ламінату. Крім того зазначила, що працівники ЖРЕР проводили ремонтні роботи за власні кошти у приміщенні її квартири. Зазначила, що з вини відповідача відбувається залиття її квартири, відповідач ОСОБА_5 застеклила балкон, вирощує на ньому квіти , які поливає і вода переливається на її балкон. Вказала, що працівники ЖРЕР №1 на її неодноразові звернення систематично відмовляли їй у складанні протоколів щодо нанесення її квартирі збитків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду письмові заперечення від 21.01.2016 р. згідно яких зазначила, що спричинення її діями матеріальної та моральної шкоди позивачем не доведено. Заперечила про факт залиття квартири позивача з 29.09.2015 р. по 30.09.2015р. Заперечила факт, що залиття квартири позивача відбулося з її вини, так як витік води був спричинений зривом заглушки на трубі холодного водопостачання загального стояка центрального опалення, за який відповідає ЖРЕР, однак ремонтні роботи провела за власні кошти. Зазначила, що позивач пропустила строки звернення до суду, а тому просила суд застосувати строк звернення до суду .

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечила сам факт залиття квартири позивачки з вини відповідача . Зокрема наголосила на тому , що позивачем не доведено факти залиття її квартири, в матеріалах справи немає жодних доказів факту залиття квартири відповідачем, жодних доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди позивачу. Вказує на те, що відповідач ОСОБА_5 не витримавши тиску зі сторони позивача по справі звернулась до ЖРЕР про проведення ремонтних робіт у квартирі позивача за її власні кошти. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, а в частині вимог , що стосується факту залиття квартири позивача у період 2007 року застосувати строк позовної давності.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2016 р. за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю " Наш Добробут".

Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю " Наш Добробут" в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 24.12.2002 р. ( а.с. 4)

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 неодноразово зверталась із зверненнями в різні органи влади щодо затоплення її квартири ( а.с. 5-7)

Як встановлено судом, 11.04.2015 р. відбувся витік води холодного водопостачання , який був спричинений зривом заглушки у квартирі АДРЕСА_1, що стверджується відповіддю на адвокатський запит ТОВ " Наш Добробут" від 12.11.2015 р. №158. ( а.с. 29)

Як встановлено судом, у період 16 - 17 квітня 2015 року проводилися ремонтні роботи ( побілена кухня, ванна кімната, туалет та коридор ) в квартирі АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 за кошти сусідки ОСОБА_5, яка проживає у АДРЕСА_1, що стверджується листом ТОВ " Наш Добробут" від 29.10.2015 р. №154. ( а.с. 27)

Згідно відповіді на адвокатський запит ТОВ " Наш Добробут" від 14.12.2015 р. №174 вбачається, що з 29 по 30 вересня 2015 року інформація щодо залиття квартири АДРЕСА_1 відсутня.( а.с. 30)

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Статтею 1166 ЦК визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить з належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної шкоди.

Приписами п.2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій (далі - Правила), затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованим в Мін'юсті 25.08.2005 за № 927/11207 визначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком №4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити данні про події, які відбулись, наслідки таких подій, причина залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб у присутності яких такий акт складено.

Так, позивачем на підтвердження заподіяної їй шкоди внаслідок залиття квартири з вини відповідача ОСОБА_5 не надано до суду жодного належного та допустимого доказу.

Позивач не надала до суду жодного акту у якому повинні бути викладені данні про події, які відбулись, наслідки таких подій, причина залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб у присутності яких такий акт складено.

Позивач не надала до суду жодного доказу на підтвердження фактів залиття її квартири з вини відповідача ОСОБА_5, наявність ушкоджень в її квартирі . Не надано жодного доказу на підтвердження вартості матеріальної шкоди спричиненої власнику АДРЕСА_1, з зазначенням первісних даних про площі залиття, перелік їх, наявність матеріалів, які підлягають заміні або приведенню в нормальний стан.

Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження завданих матеріальних збитків в сумі 3000,00 гривень ,суд приходить до висновку що такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди»№ 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, обов'язок доведення обставин, на які позивач посилається як на підставу для задоволення свого позову, покладено на нього.

Аналізуючи докази, у судовому засіданні надані позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на її користь 3000,00 грн. в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог, не довела суду , факти залиття її квартири, про причини залиття й відповідно вини відповідача у залитті та спричиненні матеріальної шкоди, а також причинно-наслідковий зв'язок між незаконними діями відповідача, як стверджує позивач, та нанесенням матеріальної шкоди в сумі 3000,00 гривень , а тому за таких обставин суд приходить до переконання , що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог , а відтак позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 3000,00 гривень є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача 2000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача 2000,00 грн. завданої моральної шкоди є похідними від основних позовних вимог, в задоволенні яких суд відмовив позивачу , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди , оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела, що неправомірними діями відповідача їй завдана моральна шкода.

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язати відповідачку виконати роботи по відводу дощової води та води іншого походження з балкону за допомогою отворів з відвідними трубками, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні , оскільки позивачем не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела суду ті обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог і такі не можуть грунтуватися на припущеннях , а відтак позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки в позові відмовлено, а позивач є інвалідом ІІ групи, в силу вимог п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" вона звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, підстав для присудження з відповідача судових витрат суд не вбачає, а відтак розмір судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.16, 23, 1166, 1167 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю " Наш Добробут" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири- відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца