Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/8103/15 Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
Номер провадження 22-ц/778/1471/16 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Суддів Спас О.В.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

Заступника прокурора Запорізької області Кермана Д.Ю. та Тиховода Руслана Олеговича на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року

у справі за позовом Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служба Бердянського міськрайонного управління юстиції про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову прокурор вказує на те, що п. 5.10 рішення Бердянської міської ради № 23 від 20.11.2014 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_3 змелену ділянку розташовану по АДРЕСА_1 в м. Бердянську.

На підставі цього рішення державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 08.12.2014 року відповідачу видано свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку.

Вважає, що рішення № 23 від 20.11.2014року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» було прийнято Бердянською міською радою з порушенням вимог ст.ст. 51,60,61,84,118 Земельного кодексу України, ст.ст.85,88,90 Водного кодексу України, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст.ст. 12,19 ЗУ «Про планування та забудову територій», ст.ст. 1,16,17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

За повідомленням Бердянської міської ради від 23.03.2015р. з посиланням на Генеральний план м. Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009р., земельна ділянка по АДРЕСА_1 розміщується частково на території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих.

Відповідно до ситуаційної схеми місцезнаходження земельної ділянки остання знаходиться в межах міста Бердянська, в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, на відстані 480 м від урізу води Азовського моря.

Тому, надання цієї земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку є порушенням вимог ст.60 Земельного кодексу України та ст.ст. 88,90 Водного кодексу України, якими передбачено, що земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, визначено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Однак у затвердженому спірним рішенням міської ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки.

Оскільки, рішення № 23 від 20.11.2014року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» було прийнято Бердянською міською радою з порушенням вимог ст.ст. 51,60,61,84,118 Земельного кодексу України, ст.ст.85,88,90 Водного кодексу України, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст.ст. 12,19 ЗУ «Про планування та забудову територій», ст.ст. 1,16,17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», прокурор з посиланням на ст. 21,116 ЗК України, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України просить визнати незаконним і скасувати це рішення.

На підставі незаконно прийнятого рішення державним реєстратором реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції було здійснено реєстрацію прав власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3, відповідачу було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Посилаючись на ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ст. 1212 ЦК України просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.12.2014р., зобов'язати відповідача ОСОБА_3 повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

Також, посилаючись на ч.3 ст.3, ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з метою належного виконання рішення суду просить скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 5.10 рішення 51 сесії Бердянської міської ради Запорізької області №23 від 20.11.2014 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0600 га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 в м. Бердянську для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути територіальній громаді м. Бердянська земельну ділянку площею 0,0600 га вартістю 113088 грн. яка знаходиться в м. Бердянську по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1.

Стягнуто з Бердянської міської ради, ОСОБА_3 судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, заступник прокурора Запорізької області Керман Д.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2014р. та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції про те, що скасування рішення Бердянської міської ради, на підставі якого здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 автоматично тягне за собою недійсність виданого відповідачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно не відповідає нормам закону. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку з цим, такий акт, виданий владним органом відповідно до ч.1 ст. 21, 293 ЦК України визнається незаконним та скасовується повністю або частково у судовому порядку, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Можливість втрати ним чинності автоматично законодавством не передбачено.

Також суд прийшов помилкових висновків про відсутність перешкод для скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Саме на підставі рішення суду може бути скасоване рішення державного реєстратора про реєстрацію права на земельну ділянку за ОСОБА_3 і відповідна вимога є похідною від визнання незаконним п.5.10 рішення Бердянської міської ради від № 23 від 20.11.2014 року та недійсним свідоцтва про право власності виданого 08.12.2014 року. Просить рішення суду змінити рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області виключивши з мотивувальної частини наступний висновок6 «скасування державної реєстрації прав, що автоматично тягне за собою недійсність виданого відповідачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно».

Скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_2, видане державним реєстратором 08.12.2014 року на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 в м. Бердянську Запорізької області. Скасувати рішення державного реєстратора від 08.12.2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у м. Бердянську.

З рішенням суду також не погодився ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не враховано, що при прийнятті рішення Бердянською міською радою не порушувалися норми Генерального плану м. Бердянська, оскільки не лише земельна ділянка, яка йому надана у власність, а й все м. Бердянськ розташоване в 2-х кілометровій зоні від урізу води.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судове засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 не з'явився, надав заяву про відкладення розгляду справи. Судова колегія відхилила клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, заявлене з тих підстав, що ним очікуються докази з державних установ, які він бажає надати суду, оскільки вони мають істотне значення для вірного вирішення справи. Суд не вбачив підстав для відкладення розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, оскільки згідно даної норми процесуального права судове засідання відкладається в разі неявки в судове засідання за клопотанням особи, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Проте, з наданого клопотання не вбачається поважність причин неявки у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області Кермана Д.Ю. підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_3 відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов Бердянського міжрайонного прокурора частково, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка надана ОСОБА_3 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована в межах двохкілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, на землях водного фонду, що є порушенням земельного законодавства, а тому визнав недійсним п. 5.10 рішення Бердянської міської ради № 23 від 20.11.2014 року, яким була виділена земельна ділянка ОСОБА_3 та зобов'язав ОСОБА_3 повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

Колегія вважає, що висновок суду в цій частині є вірним. Розглядаючи спір, суд, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно та всебічно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дослідив надані ними докази і відповідно їх оцінив, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.ст. 116, 118, 125 ЗК України право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням п'ятдесят першої сесії Бердянської міської ради шостого скликання № 23 від 20 листопада 2014 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», п.5.10 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0600га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 в м. Бердянську (а.с.10).

На підставі цього рішення 08 грудня 2014 року реєстраційною службою Бердянського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку за реєстраційним номером НОМЕР_2 (а.с.12).

За даними виконавчого комітету Бердянської міської ради, на підставі проведеного містобудівного аналізу та згідно з Генеральним планом м. Бердянська, затвердженого рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради У скликання від 25.06.2009 року № 8, земельна ділянка по АДРЕСА_1 в м. Бердянську Запорізької області розміщується частково на території магістральної вулиці загальноміського значення проектна №5 та частково на території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих ( а.с. 16).

Відповідно ситуаційної схеми місцезнаходження земельної ділянки,складеної інженером-землевпорядником Державного агентства земельних ресурсів Сергієнко СМ., вказана земельна ділянка знаходиться в межах міста Бердянська, на відстані 480м. від урізу води Азовського моря (Бердянської затоки) (а.с.13).

Виходячи з положень ст. 19 ЗК України, землі житлової та громадської забудови та землі водного фонду, за основним цільовим призначенням відносяться до різних категорій.

Частинами 1,2 ст. 20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка, яка надана у власність ОСОБА_3 розташована в межах двохкілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, на відстані 480 метрів від урізу води Азовського моря. Проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги Азовського моря на території міста Бердянська на момент прийняття зазначеного рішення не розроблявся і не затверджувався.

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Таким чином, за змістом вищенаведених норм права на землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг навколо морських заток і лиманів не можуть передаватись у власність громадян, оскільки це землі водного фонду України.

При вирішенні спору судом першої інстанції правильно застосовані норми ст.ст. 59, 60 Земельного Кодексу України, ст.ст. 88,90 Водного Кодексу України, а тому зроблений обґрунтований висновок про визнання незаконним та скасування п.5.10 рішення Бердянської міської ради № 23 від 20.11.2014 року.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладені в постанові № 6-16цс від 21.05.2014 року, № 6-171цс14від 05.11.2014 року, № 6-206цс14 від 24.12.2014 року, 6-523цс15 від 01.07.2015 року, які, в силу ч.2 ст. 360-7 ЦПК України правомірно застосовані судом при вирішенні спору.

Оскільки, земельна ділянка неправомірно вибула із володіння держави, у відповідача ОСОБА_3 не виникло права власності на землю, а тому земельна ділянка підлягає поверненню державі.

За таких обставин, доводи апелянта ОСОБА_3 щодо правомірності рішення Бердянської міської ради про надання йому у власність земельної ділянки, не ґрунтуються на законі, а тому є безпідставними та такими, що не спростовують висновок суду про задоволення позову прокурора в цій частині позовних вимог.

Разом з цим, судова колегія не може погодитися з висновком суду в частині відмови у задоволенні позову прокурора про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Відповідно ст. 125,126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, виникають з моменту державної реєстрації цих прав, які оформляються відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", документом, який підтверджує факт виникнення права власності при здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно (факт проведення державної реєстрації права власності) - є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 реєстраційною службою Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 08.12.2014 року видано свідоцтво № НОМЕР_2 про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.12).

Вказане свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні свідоцтва, так і самі свідоцтва на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними свідоцтв на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах у справах № 6-33цс13 від 22.05.2013 року, №6-206цс15, 6-412цс15,6-217цс15 від 03.06.2015 року, № 6-1428цс15 від 16.03.2016 року, щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яка в силу ч.2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки норми земельного законодавства встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником свідоцтва про право власності, то позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва, виданого на підставі недійсного рішення органу місцевого самоврядування, підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог прокурора про визнання недійсним свідоцтва про право власності № НОМЕР_2, видане державним реєстратором 08.12.2014 року на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1.

Разом з цим висновок суду першої інстанції про відмову у скасуванні рішення державного реєстратора є правильним та відповідає нормам закону, оскільки така вимога не належить до передбаченого законом способу захисту порушеного права, бо не узгоджується з положеннями Закону України від 01.07.2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст. 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Крім того, судом першої інстанції правомірно зазначено, що державний реєстратор в якості відповідача прокурором до участі у справі не залучався.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області Кермана Д.Ю. задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_2, видане державним реєстратором 08.12.2014 року на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: