Справа № 575/331/16-ц
Провадження № 2/575/119/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 р. смт. Велика Писарівка

ОСОБА_1 районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Савєльєвої А.І.

за участю секретаря Доценко Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.В.Писарівка справу за цивільним позовом Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», представник позивача: ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,

В с т а н о в и в :

Приватне Акціонерне Товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», представник позивача: ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 12 112 гривень 37 копійок в порядку регресу у відшкодування матеріальної шкоди та 1378 гривень судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.04.2013 року в м.Харків на перехресті пр.гагаріна та пр.ОСОБА_4 з вини відповідача сталася ДТП за участю автомобіля марки «Nissan», державний номер АX9177CM, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки «Volkswaqen», державний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_3. ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_6 дорожнього руху України. Автомобіль марки «Nissan», державний номер АX9177CM, зазнав пошкоджень та матеріальних збитків, відповідно до заяви ОСОБА_5 за договором страхування №046.0416970.058 позивачем на підставі звіту автотоварознавчого дослідження та інших зібраних документів здійснено страхове відшкодування у розмірі 76 692, 18 грн. Відповідно до ст.ст. 993, 1191 ЦК України позивач набув право вимоги до винної в ДТП особи, тобто до відповідача. З урахуванням здійсненої ТДВ «Міжнародна СК» виплати у розмірі 26 665, 52 грн., в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3, та з урахуванням укладеного між позивачем та відповідачем договору №1 про відшкодування грошових коштів в порядку регресу від 12.02.2015 року у сумі 13108, 37 грн., враховуючи здійснення відповідачем лише двох платежів по вказаному договору на загальну суму 996,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача залишок заборгованості у розмірі 12 112, 37 грн. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити.

.

У судове засідання представник позивача не зявився, однак просив суд провести розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, а також надав заперечення, в якому зазначає, що ним здійснено на користь позивача на виконання договору від 12.02.2015 року не два платежі, а пять платежів на загальну суму 1700,00 грн., але позивач зарахував лише два платежі. Посилаючись на ст.613 ЦК України, зазначає, що він звільняється від відповідальності за ст.625 ЦК України, а позивач вважається таким, що прострочив, оскільки відмовився зарахувати кошти у розмірі 700 гривень, що є наслідком відсутності у нього обовязку зі сплати та він має право на відстрочення обовязку по сплаті відшкодування шкоди. Просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що постановою судді Комінтернівського районного суду м.Харкова Андрюхін Олександр Валерійович визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (ДТП), внаслідок порушення ним п. 16.5 ПДР України (а.с.11-12). Як ззаначено у постанові, 07.04.2013 року о 08:45 ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Volkswaqen», державний номер НОМЕР_2, по пр-ту Гагаріна в м.Харків на регульованому перехресті з пр-том ОСОБА_7 перед початком руху на дозволяючий (зелений) сигнал світлофора, не надав дорогу автомобілю марки «Nissan», державний номер АX9177CM, який завершував проїзд перехрестя, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдана матеріальна шкода.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Договора добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0416970.058 від 19.11.2012 року (а.с.5), укладеного між ПрАТ «СК «Альфа страхування» та ОСОБА_5, щодо добровільного страхування наземного транспортного засобу - автомобіля марки «Nissan Juke XE», державний номер АX9177CM, ОСОБА_5 08.04.2013 року звернулася до позивача із заявою (а.с.6) про виплату страхового відшкодування.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування).

В результаті вказаної ДТП, відповідно до висновку № 06/04/13 від 08.04.2013 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «Nissan Juke XE», державний номер АX9177CM, протоколу огляду транспортного засобу, страхового акту № 31168.206.13.02.01 від 29.05.2013 року та розрахунку страхового відшкодування (а.с.12-24) ОСОБА_5 виплачено страхове відшкодування у розмірі 76692, 18 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11354 від 07.06.2013 року (а.с.28), оскільки зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована.

Відповідно до стст.512, 514 ЦК кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст.993 ЦК України та ст.27 закону «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобовязання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобовязанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обовязків свого попередника.Таким чином, заміною кредитора деліктне зобовязання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обовязок з відшкодування шкоди не виконала (постанова Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 2471цс15).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-112цс13 від 25.12.2013 року у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України).

Як вбачається з листа №1164/1 від 12.09.2014 року (а.с.8) цивільна відповідальність власника автомобіля марки «Volkswaqen», державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» на підставі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5130937 від 09.08.2012 року, однак, враховуючи певні обставини ТДВ «Міжнародна страхова компанія» відповідно до ст.1188 ЦК України, ст.ст. 22, 28, 29, 36 Закону України ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняла рішення про страхове відшкодування в порядку суброгації у розмірі 26 665, 52 грн.

Таким чином, не відшкодованою на користь ПАТ «СК «Альфа страхування» залишається сума у 50 026, 66 грн., однак, враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, між ПАТ «СК «Альфа страхування» та ОСОБА_3 12.02.2015 року укладено договір №1 про відшкодування грошових коштів в порядку регресу, згідно з умовами якого сторони дійшли згоди, що боржник в добровільному порядку відшкодує ПАТ «СК «Альфа Страхування» завданий збиток в сумі 13 108, 37 грн., відшкодування буде здійснено поетапно за зазначеним у договорі графіком (а.с.9).

Як зазначає у позові позивач та підтверджуєє дану обставину виписками банку (а.с.29) відповідач ОСОБА_3 здійснив лише платежі на загальну суму 992,00 грн.

Із заперечення відповідача вбачається, що останній сплатив пять страхових платежів на виконання Договору №1 від 12.02.2015 року, що підтверджують також додані до заперечення копії квитанцій (а.с.53-57) на загальну суму 1700,00 грн.

Крім того, відповідач у своєму запереченні просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач (як кредитор) вважається таким, що прострочив, оскільки відмовився зарахувати кошти у розмірі 700 гривень, що є наслідком відсутності у нього обовязку зі сплати та він має право на відстрочення обовязку по сплаті відшкодування шкоди, а також, посилаючись на ст.613 ЦК України, зазначає, що він звільняється від відповідальності за ст.625 ЦК України.

При цьому, суд зазначає наступне. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку ні стягнення грошових коштів з урахуванням індекса інфляції, ні стягнення трьох процентів річних предметом позову не являються.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України, на яку посилається відповідач, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. В даному випадку мова йдеться саме про належне виконання зобов'язання боржником, тобто виконання, вчинене відповідно до ст. 526 ЦК України, однак в даному випадку відповідач при виконанні допустив відступи від умов договору.

Відповідач не виконав умови Договору №1 від 12.02.2015 року щодо поетапного відшкодування матеріального збитку ПАТ «СК «Альфа Страхування» в період з лютого по грудень 2015 року за обумовленим графіком платежів (до 10-го числа кожного із вказаних місяців у розмірі 1191,67 грн. щомісячно), до цього часу грошові кошти у повному обсязі не відшкодовані.

Таким чином, посилання відповідача на те, що на підставі ст.613 ЦК України у нього відсутній обовязок зі сплати та він має право на відстрочення обовязку по сплаті відшкодування шкоди, є безпідставними.

Однак, суд при задоволенні позову враховує надані відповідачем на підтвердження часткового відшкодування ним коштів по Договору №1 квитанції №5881/з2 від 18.08.2015 року, №5881/З1 від 29.09.2015 року та №5884/з13 від 16.10.2015 року на загальну суму 700,00 гривень (а.с.55-57), якими дійсно підтверджується часткове виконання відповідачем вказаного Договору та сплата цих сум не заперечується позивачем.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. 993 ЦК України, Законом України «Про страхування», ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», представник позивача: ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» 11 412 (одинадцять тисяч чотириста дванадцять) гривень 37 копійок матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1298 гривень 35 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через ОСОБА_1 районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.І.Савєльєва