Придніпровський районний суд м.Черкаси
У Х В А Л А

25 квітня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчик Р.В.

при секретарі Панькевич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції м. Черкаси ОСОБА_3 про визнання дій та рішень держаного виконавця неправомірними та зобовязання щодо закриття виконавчого провадження, зацікавлена особа ОСОБА_4, -

встановив:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася в суд із скаргою до старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції м. Черкаси ОСОБА_3 про визнання дій та рішень держаного виконавця неправомірними та зобовязання щодо закриття виконавчого провадження, зацікавлена особа ОСОБА_4

Скаргу обґрунтовує тим, що 17 березня 2009 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 46866 грн. та моральної шкоди у розмірі 3000 грн., витрат по оплаті судового збору у розмірі 517 грн. 66 коп. та витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду у розмірі 30 грн.

На підставі зазначеного рішення 28 березня 2009 року було отримано виконавчий лист, який свою чергу був предявлений cтягувачем до виконання до Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції і 23 жовтня 2009 року відкрито виконавче провадження за № 2-1015.

Постановою від 6 жовтня 2009 року внесено рішення про об'єднання у зведене виконавчі провадження, причому в даній постанові коректором виправлено дату без належних зазначень та підстав про виправлення.

Виконавче провадження було зупинено в звязку з розшуком майна боржника постановою від 3 грудня 2010 року.

Державним виконавцем Ключник К.С. 29 травня 2013 року був складений акт опису і арешту майна боржника і лише 29 травня 2013 року державний виконавець ДАІ облікову картку на транспортний засіб боржника - автомобіль «DACIA LOGAN» та причіп «Бджілка».

Державний виконавець Ключник К.С. 29 травня 2013 року надіслав повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» про те, що вона передала на зберігання торгуючій організації ТОВ «УкрСпецТоргГруп» автомобіль легковий марки «DACIA LOGAN», який є заставленим майном в банку та повідомила банку - заставодержателю про його право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Договір зберігання № 1-25/24/15 вищевказаного автомобіля без погодження скаржником, укладений представником ДВС з ПП «Ажіо», директором якого є ОСОБА_5, яка по сумісництву була також і оцінювачем колісних транспортних засобів, з якою ДВС укладався договір на проведення оцінки майна від 10 квітня 2014 року.

Скаржник неодноразово звертався до ДВС з проханням надати йому автомобіль на зберігання але отримав негативну відповідь.

Арештований автомобіль відчуженню не підлягає, оскільки рішення суду про звернення стягнення на арештований автомобіль не має.

ОСОБА_1 рекомендованим листом 2 грудня 2015 року отримав висновок про вартість майна від ПП «Оцінка-Експо» про оцінку заставного майна, ринкова вартість якого складає 90827 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Державний виконавець зобовязаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Водночас відповідно до пункту 2 частини статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуте стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, по спливу 6 місяців незалежно від ступеня виконання виконавчого документу, державний виконавець повинен винести постанову про закриття виконавчого провадження з видачею відповідного виконавчого документу стягувачу, який, водночас, не позбавляється права предявити даний документ повторно.

Скаржник вважає дії виконавця неправомірними і такими, що порушують його права та свободи.

Просив суд постановити ухвалу суду про визнання дій старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління ОСОБА_3, які полягають у винесенні постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 154617 від 11 листопада 2015 року за виконавчим листом 2-1015/2009 від 12 жовтня 2009 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в сумі 49866 грн.16 коп. неправомірними.

Постановити ухвалу про зобовязання старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління ОСОБА_3 винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 154617 від 11 листопада 2015 року за виконавчим листом 2-1015/2009 від 12 жовтня 2009 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в сумі 49866 грн.16 коп.

В судовому засіданні представники скаржника скаргу підтримали, просили її задовольнити повністю.

Представник Придніпровського відділу ДВС Черкаського МУЮ в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій в задоволенні скарги просив відмовити, справу просив розглянути в його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно зі статтею 124 Конституції України всі судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 1 названого Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В судовому засіданні встановлено, що 12 жовтня 2009 року Бориспільським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист№2-1015/2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 46886 грн. 16 коп., моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

23 жовтня 2009 року Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

11 листопада 2015 року постановою старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №15461717 призначене ПП «Оцінка-Експо» експертом, субєктом оціночної діяльності-субєктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-1015 виданого 12 жовтня 2009 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 49866 грн. 16 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Будь яких доказів про те, що державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС при винесені вказаної постанови були вчиненні неправомірні дії, у звязку з чим вказана постанова підлягає скасуванню представники скаржника суду не надали, а тому дії державного виконавцю не можуть бути визнанні неправомірними.

Крім того, суд звертає увагу на те, що 7 квітня 2016 року старшим державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №15461717 призначене ПП «Оцінка-Експо» експертом, субєктом оціночної діяльності-субєктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-1015 виданого 12 жовтня 2009 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 49866 грн. 16 коп.

Крім цього, ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження » передбачено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 3738 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

За таких обставин суд не вбачає підстав для винесення ухвали про зобовязання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто вчинити дії, які можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

На підставі наведеного, ст.ст.386,387 ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції м.Черкаси ОСОБА_3 про визнання дій та рішень держаного виконавця неправомірними та зобовязання щодо закриття виконавчого провадження, зацікавлена особа ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 5 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Головуючий:

Повний текст ухвали суду виготовлено 28 квітня 2016 року.

Головуючий: ОСОБА_6