АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 664/2033/15-ц Головуючий в І інстанції Бойко В.П.
Провадження №22-ц/791/1266/16 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоІгнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Стародубця М.П.
СекретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 16 червня 2014 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») укладено договір фінансового лізингу. Пункти 1.4. та 10.11 вказаного договору не визначають солідарну відповідальність продавця і лізингодавця та є несправедливими по відношенню до споживача, відображають лише односторонню відповідальність лізингоодержувача за невиконання умов договору, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків. Здійснення дій із залучення фінансових активів фізичних осіб може здійснюватися лише при наявності відповідної ліцензії, однак лізингова компанія її не має. Вказані обставини суперечать ст.808 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та вказують на недійсність договору фінансового лізингу. Окрім того, договір укладений між сторонами у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що вказує на його нікчемність згідно ст.220 ЦК України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 просив суд застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути на свою користь з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» сплачені за договором грошові кошти в сумі 39100,00 грн.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року позов задоволено. Застосовано наслідки недійсного правочину - договору фінансового лізингу від 16.06.2014 року №010536 та стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 39100,00 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті3, частина третя статті509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючиумови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2014 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» укладений договір фінансового лізингу №010536 із додатками, згідно якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу трактор марки Донг Фенг 244 у володіння та користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (а.с.7-16).

На виконання умов зазначеного договору позивач сплатив на користь ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 39100 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.17-19).

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Пунктом 10.11 договору передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору не повертається лізингоодержувачу.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України, згідно якої, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг» та в положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, з чим колегія суддів також погоджується.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» та вказані обставини не встановлені при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом правильно встановлено, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами у простій формі без нотаріального посвідчення, що тягне наслідки передбачені ч.1 ст.220 ЦК України.

Встановивши зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недійсності договору фінансового лізингу.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі за аналогічним позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у постанові № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та задовольнив позовні вимоги, з чим колегія судді погоджується повністю.

Посилання в апеляційній скарзі на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не спростовує обов'язковість застосування судом постанови Верховного Суду України щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків цього.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки вказаних висновків суду та їх не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення та ухвали, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване і має бути залишене без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», - відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

М.П.Стародубець