АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/2277/16 Головуючий 1-ї інстанції - Подус Г.С.
Справа №635/6865/14-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.С., Коровіна С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання договору спадкування недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (надалі - ПН ХМНО Остапенко Є.М.), в якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсним заповіт, який складено ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 15.11.2013року ПН ХМНО Остапенко Є.М. за реєстровим №2663.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у своїй квартирі АДРЕСА_1, померла її троюрідна сестра - ОСОБА_4. Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із вищеназваної квартири та житлового будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Вказане майно ОСОБА_4 заповіла їй, що підтверджується заповітом від 11.10.2013року, посвідченого ПН ХМНО Орловою О.М. за реєстровим №1283, та заповітом від 08.11.2013року, посвідченого ПН ХМНО Ушивець О.Ю. за реєстровим №1765. Зазначивши, що в останній рік життя здоров'я сестри суттєво погіршилося. Вона часто навідувала її, допомагала у веденні господарства. Приблизно за півроку до смерті ОСОБА_4, остання повідомила, що страждає на невиліковну хворобу «рак,» але просила про це нікому не розповідати та приділяти їй ще більше уваги. У жовтні 2013 році ОСОБА_4 сказала їй, що почуває себе не добре, а тому попросила привезти до неї нотаріусів для вчинення заповітів на її ім'я, щоб після її смерті не виникло незручностей при оформленню спадщини. З 10.11.2013року стан ОСОБА_4 значно погіршився, вона почала марити, казала що хтось намагається її душити, була налякана, а тому постійно викликала дільничного лікаря з 26-ї міської поліклініки, в якій знаходилася на обліку та під наглядом. Позивач поцікавилися у лікаря, яку звали ОСОБА_7, що коїться з хворою. Лікар пояснила їй, що у сестри хворобою повністю пошкоджена печінка, тому вона марить і не усвідомлює дійсності. 14.11.2013року позивач на декілька годин відлучилася у справах, а сестрі залишала телефони, щоб вона могла, в разі необхідності, телефонувати їй або лікарю. Коли вона повернулася, сестра була дуже збуджена, казала, що її хтось намагався душити і, що в квартирі були якісь люди і вона телефонувала сусідам та знайомим, щоб її рятували. Позивач не надала значення цим розповідям сестри, пам'ятаючи про пораду лікаря. 15.11.2013року в двері квартири постукали, а коли вона відчинила, то у квартиру увійшли невідомі їй люди, а також міліціонер. Ці люди стали ображати її, та почали виштовхувати з квартири Коли вона сказала, що є сестрою хворої і, що весь час доглядає її, хтось з присутніх жінок підтвердив, що вона є сестрою ОСОБА_4 Оскільки в неї не було ніяких документів, щоб підтвердити родинний зв'язок, тому присутній у цивільному чоловік сказав, що вона шахрайка і буде відповідати за отруєння хворої. Зважаючи на те, що з цими людьми був міліціонер, позивач не стала чинити опору і пішла з квартири. Пізніше, коли вона прийшла до тями, то зателефонувала сусідці ОСОБА_4, яка розповіла, що серед цих людей була дочка від першого шлюбу її померлого чоловіка і, що ці особи поміняли двері і повідомить її в разі смерті ОСОБА_4 Через неділю позивача повідомили по телефону, що через дві години будуть ховати померлу ОСОБА_4 Про скасування заповіту на її ім'я на квартиру та про складений новий заповіт на відповідача позивач дізналася у Шостій Харківській державній нотаріальній конторі, а саме коли звернулася із заявою про намір прийняти спадщину після смерті сестри ОСОБА_4 Позивач вважає, що у момент вчинення спадкового договору 15.11.2013року, тобто за неділю до своєї смерті, ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому цей заповіт має бути визнано недійсним.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не з'явилася, надала письмові заперечення на позов, в яких виклала свої доводи та міркування з цього приводу.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 позов не визнав, вказуючи на його надуманість та безпідставність.

Третя особа: ПН ХМНО Остапенко Є.М. не з'явився, надав заперечення на позов, в яких навів обставини за яких посвідчувався спірний заповіт.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на не повне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам. Зокрема зазначає, що висновок судово-психіатричної експертизи №539 від 19.06.2015року було зроблено лише на підставі пояснень відповідача та свідків з її сторони, які суперечать іншим матеріалам справи. При цьому вказує, що експертами, які проводили вказану експертизу, було взято лише той факт, хвора не зверталася до лікаря психіатра під час перебігу хвороби і те, що у експертів була відсутня інформація, що хвора весь час перебувала у стані больового шоку. Між тим, судом не було взято до уваги, що зацікавлена особа - відповідач ОСОБА_2, не буди в прямих родинних відносинах з померлою, як родичка дала відмову у проведенні експертизи трупа померлої, чим навмисно унеможливила встановлення дійсної причини смерті ОСОБА_4 та фактичного стану хвороби на момент її смерті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав передбачених ст.225 ЦК України для визнання недійсним спірного заповіту.

Статтею 225 ЦК України врегульовано правові наслідки вчинення правочину дієздатною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Частиною першою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Також, згідно роз'яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

За ст.203 ЦК України однією із умов чинності правочину є дотримання вимоги закону про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Отже, для визнання правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а в решті є недійсним, необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. При цьому причини стану особи, при якому вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними, можуть бути різними: сильне нервове хвилювання, тимчасовий психічний розлад, травма, больовий шок, сильне алкогольне чи наркотичне сп'яніння тощо.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.02.2007року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстровим №1-07-263928, ОСОБА_4 на праві власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Згідно записів у медичній картки амбулаторного хворого поліклініки №26 м. Харкова на ім'я ОСОБА_4, у неї ще в 2009 році діагностували тяжку хворобу «рак матки». Між тим, записи в медичній картки про загострення хвороби розпочато 05.04.2013р. (а.с. 42-69).

За життя ОСОБА_4, як свідчать матеріали справи, склала декілька заповітів.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Так, 11 жовтня 2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким у випадку її смерті належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловою О.М. за реєстровим №1283 і заповіт внесено до Спадкового реєстру.

08 листопада 2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким у випадку її смерті належній їй на праві власності будинок АДРЕСА_2 заповіла - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 Цей заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. за реєстровим №1765 і заповіт внесено до Спадкового реєстру.

15 листопада 2013 року ОСОБА_4 склала новий заповіт, яким у випадку її смерті квартиру АДРЕСА_1 заповіла - ОСОБА_2. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за реєстровим №2663 і цей заповіт внесено до Спадкового реєстру.

Отже, між складанням заповіту від 11.10.2013року та заповіту від 15.11.2013року пройшло менше місяця. В усіх вищенаведених заповітах приватні нотаріуси констатували, що ОСОБА_4 на момент їх складання перебувала «при здоровому розумі, ясній пам'яті та діяла добровільно».

Відповідно до положень ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересовані особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ч.1 ст.225 ЦК України суд відповідно до вимог ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

За клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 у справі була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза №539 від 19.06.2015р., згідно висновку якої ОСОБА_4 в період часу, який відноситься до складання заповіту 15.11.2013року, ознак будь-якого стійкого хронічного психічного розладу не виявляла, тобто ОСОБА_4 за своїм психічним станом ОСОБА_4 могла адекватно виражати своє волевиявлення.

Із письмових заперечень, поданих ПН ХМНО Остапенко Є.М. на позов, вбачається, що 15.11.2013року ним - в якості нотаріуса здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1, в якій проживала ОСОБА_4. Остання просила посвідчити заповіт на належну їй квартиру на ім'я ОСОБА_2, пояснив, що викликала нотаріуса додому, т.я. їй дуже тяжко рухатися, вона сильно хворіє, а їй потрібно зробити заповіт. Вчиняючи заповіт, ОСОБА_4 пояснила, що відчуває слабкість не тільки всього тіла, а й зору, її руки малорухливі, ручку вона не може тримати в руках. В цьому він саме пересвідчився, надавши ОСОБА_4 можливість написати що-небудь на листку паперу. Заповідач виявила бажання, щоб при підписанні заповіту були присутні сторонні та не зацікавлені свідки, яких вона особисто обрала, і щоб безпосереднє підписання нотаріального бланку зі змістом заповіту було здійснено іншою фізичною особою за її дорученням. Встановивши особу заповідача за паспортом та перевіривши її дієздатність, в результаті проведеної розмови, ПП ХМНО Остапенко С.М. не мав жодних сумнівів у тому, що фізична особа ОСОБА_4, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки заповіту, та у нього не було жодних підстав вважати, що ОСОБА_4 діє під впливом насильства. У процесі вчинення нотаріальних дій він не виявив жодних ознак марення чи не усвідомлення дійсності заповідачем. В заповіті зазначено відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дати народження, місце реєстрації та проживання, реквізити паспортів, на підставі яких були встановлені особи цих свідків та реєстраційні номери облікових карток платників податків кожного з них. Текст заповіту до його підписання ОСОБА_11 за дорученням заповідача, в присутності його та нотаріуса, зачитаний уголос запрошеними свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13, після чого заповідач підтвердив дійсність своїх намірів, сказавши про це уголос. Свідки в свою чергу підтвердили наміри заповідача, викладені в заповіті. Після чого текст заповіту за дорученням заповідача, в присутності нотаріуса та свідків, був підписаний ОСОБА_11 та свідками.

Під час вчинення заповіту ПН ХМНО Остапенко С.М. додержано обов'язок передбачений п.1.10 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за№282/20595 (далі - Порядок).

Згідно ч.2 ст.1248 ЦК України та п.п.1.11 п.1 глави 3 розділу ІІ Порядку, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутись при свідках.

Частиною 2 ст.1253 ЦК України визначено, що присутність у цьому випадку не менше двох свідків є обов'язковою.

Відповідно до положень ч.4 ст.207, ч.2 ст.1247 ЦК України, п.п.1.8 п.1 глави 3 розділу ІІ та п.5 глави 9 розділу І Порядку, якщо фізична особа унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно написати документ (заповіт), то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ (заповіт) може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, не змогла підписати документ, зазначається у тексті документу та в посвідченому написі.

Таким чином, ПН ХМНО Остапенко Є.М. при складанні та посвідчення спірного заповіту дотримано вимоги чинного законодавства.

Ухвалюючи рішення, судом повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, правильно визначено закон, що регулює дані правовідносини, всім наданим доказам, у тому числі показанням свідків, дана належна правова оцінка.

Доводи позивача про марення та безпорадний стан ОСОБА_4 в момент укладення оспорюванного заповіту є голослівними, оскільки повністю спростовуються як висновком судово-психіатричної експертизи №539 від 19.06.2015року, так і показаннями багатьох допитаних у справі свідків, які під «присягою» стверджували, що незважаючи на тяжкий стан здоров'я ОСОБА_4, остання розуміла значення своїх дій і бажала саме квартиру, основним наймачем якої раніше був її померлий чоловік ОСОБА_14 та який доводиться відповідачу ОСОБА_2 - батьком, залишити у спадок саме їй.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, суттєвими не являються, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -