Справа № 369/9337/15-ц
Провадження № 2/369/435/16
РІШЕННЯ

Іменем України

22.04.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулась з позовом про визнання права власності на садовий будинок №4, вул. 37-лінії в м. Боярка в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_7

У звязку з неявкою позивачів в судові засідання, ухвалою суду від 21 березня 2016 року позов залишено без розгляду.

При розгляді справи третя особа ОСОБА_1 подав позовну заяву. Свої вимоги мотивував тим, що він та ОСОБА_3, ОСОБА_4 є іпотекодержателями. Предметом іпотеки є садовий будинок №4, вул. 37-лінії в м. Боярка. За рішенням суду з ОСОБА_6 стягнуто заборгованість за договором позики, але відповідачка не намагається виконати судове рішення. За ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора про відкриття спадщини, що відповідачем зроблено не було. Натомість в своєму позові ОСОБА_2 не вказує на обтяження майна іпотекою та мала намір визнати право власності на спадковий будинок без зазначення про його обтяження, що в подальшому надасть їй можливість відчужити його без розрахунку по боргах. Вказав, що чинним законодавством передбачена можливість звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності за іпотекодержателями. За ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задоволити вимоги кредиторів спадкодавця шляхом одноразового платежу. У разі відмови суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі.

Просив суд накласти стягнення на майно, яке мало бути передане спадкоємцям у натурі шляхом передачі права власності на предмет іпотеки садовий будинок та земельну ділянку під садовим будинком у СТ «Авангард», м. Боярка, вул. Лінія, 37.буд.4, що належав ОСОБА_7, третім особам.

При розгляді справи ОСОБА_1 уточнював позовні вимоги. Остаточно просив суд накласти стягнення на майно, яке мало бути передане спадкоємцям у натурі шляхом передачі права власності на предмет іпотеки садовий будинок та земельну ділянку під садовим будинком у СТ «Авангард», м. Боярка, вул. Лінія, 37.буд.4, що належав ОСОБА_7 ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1; у разі задоволення цієї вимоги, іпотеко держателі погоджуються закрити виконавче провадження про примусовому виконанню рішення суду та вважатимуть, що всі зобовязання будуть виконані; у разі відмови в задоволенні вищевказаної вимоги, просили накласти стягнення на майно, яке мало бути передане спадкоємцям у натурі шляхом передачі права власності на предмет іпотеки садовий будинок та земельну ділянку під садовим будинком у СТ «Авангард», м. Боярка, вул. Лінія, 37.буд.4, що належав ОСОБА_7 шляхом накладення обтяження у вигляді заборони на відчуження зазначеного майно до повного розрахунку боржників за кредитним та іпотечним договором; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Просив задоволити.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представники проти позову заперечували, просили відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

У судове засідання ОСОБА_8 не зявилась. Подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов.

У судовому засіданні судом відповідно до ст. 10 ЦПК України розяснювалось право ОСОБА_1 на уточнення позовних вимоги та обрання відповідного способу захисту. ОСОБА_3 розяснено право на подачу окремого позову у встановленому порядку, оскільки чинним ЦПК не передбачено приєднання до позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 27 серпня 2008 року між Кредитною спілкою «Український фінансовий союз» та членом спілки ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № ЕО-299, за яким останній отримав кредит в розмірі 190 970 грн. Відповідно до предмету зазначеного договору - ОСОБА_6 зобов'язувався повернути надані йому кредитні кошти разом із нарахованими за їх користування відсотками в обсязі та в терміни зазначені у вказаному договорі, сплатити 48% річних.

У якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 04 грудня 2007 року між Кредитною спілкою «Український фінансовий союз» та ОСОБА_7 був укладений договір іпотеки серії ВКА №524080, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №976. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_7 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок, який знаходиться у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Авангард» вул. Лінія 37 буд. 4, загальною площею 53,00 кв.м.

04 жовтня 2010 року між Кредитна спілка «Український фінансовий союз» відступила належне їй право вимоги по кредитному договору №ГО 96 від 24 грудня 2007 року та кредитному договору №ГО 299 від 27 жовтня 2008 року членам Кредитної спілки ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у повному обсязі на умовах, визначених в договорі про відступлення права вимоги по кредитному договору № ГО 96 від 24.12.2007 року та кредитному договору № ГО 299 від 27.10.2008 року в сумі зобов'язань ОСОБА_6 перед між Кредитною спілкою «Український фінансовий союз», яка становила на день укладання договору відступлення прав вимоги 214074 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2011 року стягнено з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 борг за кредитним договором №ГО-299 від 27.10.2008 року в сумі 309265 грн., сплачене у справі держмито у розмірі 1700 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн., витрати на проведення оцінки предмета іпотеки у розмірі 1200 грн. та витрати на публікацію оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» у розмірі 840 грн.

Звернено стягнення на садовий будинок, який знаходиться у м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області, садове товариство «Авангард» вул. Лінія 37 буд. 4, загальною площею 53,00 кв.м., та належить на праві власності ОСОБА_7.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2011 року стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_1 борг за кредитним договором від 27 жовтня 2008 року в сумі 309 265 грн., витрати у справі 1820 грн., витрати на оцінку предмета іпотеки 1200 грн., витрати на публікацію в газеті 840 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: садовий будинок у садівницькому товаристві «Авангард»в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області вул. Лінія 37 буд.4 загальною площею 53,0 кв.м, що належав на праві власності ОСОБА_7, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою вартістю 350051 грн.

15 вересня 2012 року був виданий виконавчий лист.

З пояснень сторін встановлено, що в даний час триває виконавче провадження по зверненню стягнення на садовий будинку.

20 липня 2011 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БК №204429, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві.

З матеріалів спадкової справи №1711/2011 до майна померлого ОСОБА_7 встановлено, що до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори 08 листопада 2011 року звернулась дружина померлого ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини, та сини померлого 21 листопада 2011 року ОСОБА_5 та 17 січня 2012 року ОСОБА_6 із заявами про відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виходячи зі змісту вищенаведеної правової норми, можливість накладення стягнення на майно, передане спадкоємцям у натурі, не обумовлюється наявністю оцінки спадкового майна та реального поділу цього майна між співвласниками. При цьому відповідно до ст. 60 ЦПК України на позивача покладається обовязок довести факт ухилення або відмови спадкоємця повернути борг.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року: при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Поручитель приймає на себе зобовязання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки.

У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обовязки іпотекодавця, а й обовязки за основним зобовязанням у межах вартості спадкового майна.

Отже, правила статті 1281 ЦК щодо строку предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобовязань, забезпечених іпотекою.

Заявляючи вимоги до ОСОБА_2 як до спадкоємця, позивачами помилково застосована до даних правовідносин ст. 1282 ЦК України, оскільки померлий ОСОБА_7 не був боржником. В даних правовідносинах він виступав майновим поручителем (іпотекодавцем), а боржником є ОСОБА_6. Тому після його смерті до спадкоємців в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку» переходять всі права та обовязки саме іпотекодавця. Крім того, накладення стягнення на майно не має такого способу шляхом визнання права власності на нього. Такий спосіб захисту має бути обумовлений сторонами в договорі іпотеки, та подано сторонами доказів щодо вартості предмету іпотеки на час прийняття рішення, і є способом при зверненні стягнення на іпотечне майно. Дані способи не є тотожними способами захисту прав.

Крім того, з пояснень сторін встановлено, що в даний час триває виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили, про звернення стягнення на майно, яке перебуває на виконанні у відділі ДВС, тому суд також відмовляє у накладенні стягнення на іпотечне майно, оскільки при задоволенні позову відбудеться подвійне стягнення боргу за одним кредитним договором. Позивачем не подано суду доказів того, що звернення стягнення не може бути проведено при виконанні рішення районного суду у відкритому на даний час виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Так, при укладенні договору іпотеки вносяться відповідні відмітки до державних реєстрів, що також підтверджується і наявними в матеріалах витягами.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки чинним законодавством порядок користування, володіння та розпорядження іпотечним майном встановлений Законом «Про іпотеку», та не передбачено підтвердження наявності заборони в судовому порядку, тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині накладення обтяження у вигляді заборони на відчуження майна.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич