Номер провадження: 22-ц/785/3058/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

встановила:

ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту від 19.07.2013 року, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, недійсним (а. с. 6-8).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2016 року відкрито провадження у справі (а. с. 27).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу скасувати, передати питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, посилаючись порушення судом норм процесуального права (а. с. 34-38).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір про визнання заповіту від 19.07.2013 року недійсним, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, позовів з приводу будь-яких вимог, повязаних з правом особи на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності ( недійсності) правочинів щодо такого майна.

Як вбачається із розяснень в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2103 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Предметом спору у даній справі є заповіт, складений ОСОБА_5 щодо майна частини квартири АДРЕСА_1.

Довід апеляційної скарги про те, що предметом спору є заповіт, а не конкретний обєкт нерухомості, є неспроможним.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 25.02.2014 року, вбачається, що на день смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається з частини квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Зважаючи на те, що спірне нерухоме майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, тому відповідно до положень ст. 114 ЦПК України, якою передбачено виключну підсудність, справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Довід апеляційної скарги про те, що справа повинна розглядатись в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області є неспроможним, оскільки це питання вирішено судом, а саме ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійним повернуто позивачеві для подання до належного суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що ухвала Київського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2016 року про відкриття провадження у справі відповідає вимогам закону і підстав для її скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_6