Справа № 344/2110/16-ц
Провадження № 4-с/344/42/16
У Х В А Л А

14 квітня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

секретаря Прокопів С.Р.

скаржників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 представника ОСОБА_4,

державного виконавця Сапіжак І.І.

представників Виконкому ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про закриття провадження, -

ВСТАНОВИВ:

в заяві вказано, що на виконанні ДВС перебували виконавчі провадження №№42257393, 42257022, 42267003, 42257508, 42257278 за виконавчим листом №0907/2-8012/2011 від 02/01/2014 р. Боржником надано скаржникам квартиру, яка не задовольняє їх потреби в житловій площі, оскільки на даний час вони вважають себе не сім`єю ОСОБА_8, а вважають себе трьома окремим сім`ями, які не можуть бути вселені в одне житло; також квартира не задовольняє вимоги щодо поверховості її розташування, оскільки ОСОБА_8 є інвалідом у зв`язку із серцевим захворюванням, а в під`їзді відсутній ліфт. У зв`язку із видачею боржником ордеру на вселення усіх скаржників державним виконавцем закрито виконавче провадження. Однак скаржники відмовляються від вселення у спірну квартиру з тих підстав, що в наступному їм не буде надано інших квартир.

В судовому засіданні скаржники та їх представник підтримали скаргу з підстав, що в ній зазначені та надали пояснення про те, що судове рішення не передбачало положення про надання скаржникам будь-якої визначеної квартири, а викладено в абстрактній формі щодо надання житла членам сім`ї, що зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв`язку із таким недоліком резолютивної частини судового рішення було подано заяву про його роз`яснення. В наступному судом постановлено ухвалу про роз`яснення судового рішення та доповнено його вимогою до житла, яке повинно відповідати змісту ст. 47, 50 ЖК України. Державним виконавцем відкрито провадження та зобов`язано боржника виконати судове рішення зобов`язального характеру. Боржником видано ордер на виконання постанови державного виконавця. Однак виділена квартира не задовольняє вимог скаржників, оскільки тепер вони вважають себе не членами сім`ї, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, а вважають себе трьома окремими сім`ями, яким повинно бути надано квартири для задоволення їх запитів і з урахуванням також положень законодавства щодо не вселення в спільне житло осіб, у яких є встановлена законом різниця у віці, статі, з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_8

В судовому засіданні державний виконавець заперечив скаргу та надав пояснення про те, що резолютивна частина судового рішення передбачає абстрактну резолюцію, що полягає у зобов`язанні боржника самостійно вчинити дію і виділення житла зазначеним в ній особам, а не відібрання і передачу речі чи речей, які визначені індивідуальними ознаками. Тому ним зобов`язано боржника, накладено штрафи за не виконання зобов`язання, а після виконання зобов`язання провадження закрито з підстави та в порядку, що передбачені законом, оскільки відповідно до закону виконання здійснюється у спосіб, що вказаний в судовому рішенні, а тому непогодження стягувачів на підставі їх нових вимог є іншим спором.

В судовому засіданні представники Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради заперечили скаргу з тих підстав, що резолюція суду передбачає абстрактне зобов`язання надати житло особам, які були зареєстровані у спірному житлі. Ухвала суду про роз`яснення судового рішення не може суперечити змісту судового рішення, а в судовому рішенні не вказано на будь-які вимоги до житла, яке підлягає наданню. Ухвала про роз`яснення судового рішення постановлена для стягувачів, яким не було зрозуміло положення рішення і не стосується його виконання та не змінює способу виконання, що полягає в зобов`язанні відповідача самостійно надати квартиру сім`ї за переліком осіб. Те, що скаржники перестали розглядати себе в якості членів однієї сім`ї, як було встановлено судом та, на даний час вже розглядають себе членами трьох різних сімей не змінює обов`язку боржника надати житло їм як членам однієї сім`ї. Відмова стягувачів від наданої їм рішенням Виконкому квартири є підставою для закриття провадження. Відмова від прийняття квартири за ордером є новим спором та не охоплюється положеннями ухваленого судового рішення. Виконком може надати квартиру виключно в порядку, що передбачений законом, на підставі судового рішення про зобов`язання надати таку квартиру. При цьому надання квартири в порядку, що передбачений законом є гарантією не порушення прав інших осіб, які перебувають на відповідних чергах у відповідача. На даний час скаржники проживають в двох кімнатах як одна сім`я, але вимагають надання трьох окремих квартир.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до заяви скаржників від 23/10/2015 р. висунуто вимогу забезпечити житлом три окремі сім`ї, які раніше складали сім`ю, що була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2.

03/12/2015 р. відповідач повідомив державного виконавця про виконання резолюції суду за судовим рішенням у спосіб самостійного видання ордеру на житлове приміщення для осіб, які складали сім`ю, що була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до заяви скаржників від 28/01/2016 р. вони відмовляються від прийняття квартири, що надана за ордером відповідача, та ними вказано на нові претензії до відповідача щодо зміни вже ухваленого рішення про надання житла, надання квартири за ордером лише частині осіб, які проживали в спірній квартирі.

21/01/2016 р. державним виконавцем закрито спірні провадження з підстав самостійного виконання боржником рішення зобов`язального характеру.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України державному виконавцю не надано право встановлювати фактичні обставини спору, він позбавлений права надавати їм оцінку.

Однак саме на зобов`язання державного виконавця здійснити оцінку фактичних обставин спору спрямовано дану скаргу.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та N 29465/04).

Отже за змістом процесуального закону даному суду не належить компетенція на вирішення спору між сторонами щодо задоволення житлових запитів скаржників за нових обставин та з переоцінкою фактичних обставин справи.

Відмова стягувачів від прийняття виконання за виконавчим листом і висунення додаткових вимог до їх забезпечення житлом є новими обставинами спору і не підлягають вирішенню в порядку розділу 7 ЦПК України.

Так само в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області за апеляційною скаргою на судове рішення від 17/10/2013 р. встановлено обставину інвалідності ОСОБА_7, але не вказано на аргументи скаржників про неможливість для нього пересуватись чи неможливість проживати на будь-яких поверхах в житловому будинку; неможливість надання нового приміщення спільно для скаржників не була предметом дослідження судами, не може бути на даний час врахована державним виконавцем і боржником.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Крім цього відповідно до п.3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цій ухвалі, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання незаконними та скасування постанов про закриття провадження №№42257393, 42257022, 42267003, 42257508, 42257278 за виконавчим листом №0907/2-8012/2011 від 02/01/2014 р., відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту її отримання сторонами.

Головуючий суддя С.О. Бородовський