Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Требухівської сільської ради Броварського району Київської області про визначення порядку користування земельною ділянкою

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи вимоги тим, що співвласниками будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (12/18 часток), ОСОБА_5 (4/18 часток), ОСОБА_6 (1/18 часток), та він (ОСОБА_3 - 1/18 частки). Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згоди про порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не досягнуто, він неодноразово звертався до Требухівської сільської ради із заявами щодо визначення порядку користування земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Просив виділити йому у користування частину земельної ділянки площею 0,0100 га, у схематичному плані земельної ділянки позначену літерами С, D, E, F, розташовану по АДРЕСА_1, інші частини земельної ділянки залишити у загальному користуванні відповідачів.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/18 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами у порядку спадкування обов'язкової частки за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до даних довідки № 962, виданої 11 грудня 2014 року Требухівською сільською радою Броварського району Київської області, згідно погосподарської книги № 22 за 1986-1990 роки особовий рахунок НОМЕР_1 головою господарства по АДРЕСА_1 була ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Згідно облікових документів та Схеми розташування земельних ділянок під індивідуальну житлову забудову у АДРЕСА_1 та по облікових документах рахується земельна ділянка площею 0, 30 га, фактично в результаті обміру площа земельної ділянки 0,1800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

На підставі положень ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил.

Як вбачається зі змісту первинної позовної заяви та уточнень до неї, ОСОБА_3 звернувся до суду із метою захисту порушеного права на землю та просив визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Відносно поділу садиби (ст. 381 ЦК України) та виділу його частки у будинку вимог не заявляв, відповідного клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення варіантів поділу саме домоволодіння відповідно до часток співвласників під час розгляду справи не подавав.

У порядку поділу виділяється та частина земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування частки співвласника у будинку, тому для визначення промірів, площі й конфігурації цієї земельної ділянки мають бути визначені конкретні приміщення у будинку, конкретні надвірні будівлі і споруди, що складають частку співвласника.

Таких обставин позивач у справі доказами не підтвердив, що не позбавляє його права повторно звернутися із відповідним позовом.

Норми матеріального права судами застосовано правильно. Порушень процесуального закону не вбачається.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко