АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/148/16 Справа № 199/575/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, привтний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнень посилалася на те, що 11 травня 2013 року на залізничній колії вокзалу в м. Дніпропетровську за невстановлених обставин загинув її брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1, після чого позивач звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини, де їй стало відомо, що напередодні смерті, а саме 10 травня 2013 року її брат склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_4

Позивач вважає, що вказаний заповіт був складений під впливом обману або її брат не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також волевиявлення її брата не було вільним і не відповідало його волі, а також зазначає, що посвідчення спірного заповіту було з порушеннями, оскільки він мав би посвідчуватись при свідках, оскільки її брат мав фізичні вади, а саме читав з окулярами, а окулярів у нього з собою не було. Крім того, спірний заповіт був внесений в державний реєстр заповітів значно пізніше часу його посвідчення, що є порушенням закону.

Враховуючи вищевикладене позивач просила суд визнати заповіт від 11 травня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, недійсним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2015 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 було відмовлено та залишено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року без змін, з чим позивач не погодилася та звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій ставить питання про скасування вищевказаних рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року, у судовому засіданні було розглянуто справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус Четвертої ДДНК ОСОБА_5, ПН ДМНО ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року. Скаргу було задоволено частково, ухвалу апеляційного Дніпропетровської області від 03 лютого 2015 року - скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, врахувавши неодноразовість розгляду справи апеляційною та касаційною інстанцією, зясувавши в повному обсязі обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року залишенню без змін враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2013 року помер ОСОБА_7, за життя останнім було складено заповіт від 10 травня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованим в реєстрі за № 683, яким все належне йому майно заповів відповідачу по справі ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_7

Спадкове майно на яке відкрилася спадщина, складається із 1/6 частини житлового будинку №50 по вул. Немировського в м. Дніпропетровську та квартира АДРЕСА_2.

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №828 від 13 травня 2013 року смерть ОСОБА_7 наступила внаслідок випадку ушкодження з визначеним наміром на залізничному вокзалі Дніпропетровськ-Головний.

Відповідно до висновку амбулаторної (посмертної) судової-психіатричної експертизи №9 від 03 квітня 2014 року, проведеного за постановою органу досудового слідства та висновку (посмертної) судової-психіатричної експертизи №35 від 09 жовтня 2014 року, проведеної за постановою суду, ОСОБА_7 за життя в момент вчинення та підписання заповіту 10 травня 2013 року будь-яким психічним розладом не страждав та за своїм психічним станом в цей період він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 05 грудня 2013 року № 61/04-540, яка була проведена органами досудового слідства, підпис на заповіті, а також запис в заповіті Цей заповіт прочитано вголос та підписано власноручно виконано ОСОБА_7

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 203, 225, 1257 ЦК України та виходив з того, що належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України стосовно того, що заповідач ОСОБА_7 під час складання заповіту був введений в оману, знаходився під тиском або вказаний правочин не відповідав його внутрішній волі, позивачем до суду не надано, а згідно висновків посмертних судово-психіатрічних експертиз заповідач на момент підписання заповіту за своїм психічним станом в цей період міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Перевіривши матеріали справи, з урахуванням Висновків посмертної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи від 10 грудня 2015 року, проведеної згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року, згідно яких на момент підписання заповіту ОСОБА_7 міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними та на момент складання заповіту(10 травня 2013 року) будь-якими психічними розладами не страдав, колегія суддів вважає, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Безпідставними є посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема щодо визнання заповіту дійсним, оскільки це спростовується матеріалами справи.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта стосовно того, що ОСОБА_7 за своєю волею не міг заповідати своє майно відповідачу ОСОБА_4, оскільки за життя ОСОБА_7 скаржився на погрози зі сторони родичів відповідача і боявся за своє життя, а тому є всі підстави вважати даний заповіт недійсним, так як дані обставини нічим обєктивно не підтверджені. Сам по собі факт самогубства ОСОБА_8, на який посилається апелянт, також не може бути підставою для визнання заповіту недійсним.

Експерт ОСОБА_9, допитана в суді апеляційної інстанції за клопотанням представника ОСОБА_3 ОСОБА_10, підтвердила Висновкиекспертизи від 10 грудня 2015 року та зазначила, що при дослідженні та складанні Висновку були враховані всі питання, викладені в ухвалі апеляційного суду від 16 листопада 2015 року, в тому числі і факт самогубства, та експерти дійшли висновку, що за своїм психічним станом в період складання заповіту ОСОБА_7 міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно до положень ст. ст. 1217, 1223 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Також, ст. 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б могли бути підставою для задоволення позовних вимог згідно до діючого законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_3 щодо недійсності заповіту.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_11