АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3534/16 Справа № 203/6814/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту відсутності спадкового майна та визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту відсутності спадкового майна та визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин у справі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що сторони по справі є рідними братами.

Позивач є власником житлового будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Червонофлотська, 10/2. Право власності на вказане майно оформлено на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року, що підтверджено копією рішення (а.с.13), витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15), технічним паспортом (а.с.16-18).

Рішенням Народного суду Кіровського району м. Дніпропетровська від 15 серпня 1974 року право власності на 1 / 2 частку домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Червонофлотська,10 було визнано за іншим рідним братом сторін - ОСОБА_4, право власності зареєстровано належним чином в КП «Дніпропетровське міжміське БТІ», що підтверджено зокрема довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.6).

Актом про пожежу (а.с.9) від 01 березня 2008 року встановлено, що в будинку ОСОБА_4 сталася пожежа, якою в квартирах 1,2,3 пошкоджено дахи. Інших пошкоджень в будинку не вказано.

Позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували саме знищення вказаного будинку померлого ОСОБА_4

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили факт пожежі 01 березня 2018 року, але вони не підтвердили повне знищення будинку.

Заповіт ОСОБА_4, складений 10 квітня 2008 року, підтверджений державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 (а.с.19).

Стороною позивача не заперечується те, що погорілий будинок ніколи не визнавався зруйнованим, як на момент складання заповіту, так і на час смерті спадкодавця.

У тексті рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа - ОСОБА_3І.(а.с.13) зазначено, що позивач в позовній заяві по справі вказував: «01 березня 2008 року в будинку брата (ОСОБА_4І.) сталася пожежа, будинок брата дуже постраждав.. 05 січня 2009 року ОСОБА_4 помер. 10 квітня 2008 року він заповідав своє нерухоме майно другому братові- Чайці ОСОБА_9». Суд, в своєму рішенні по справі вказав, що судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 дійсно заповідав своє нерухоме майно ОСОБА_3, який його зруйнував.

Однак, дата руйнування не встановлювалась, і встановити її неможливо.

Посилаючись на вимоги ст. 60 ЦПК України суд вказав, що позивач не надав належних доказів того, що на момент складання заповіту було відсутнє вказане спадкове майно.

Окрім того, судом встановлено, що позивач пропустив процесуальний строк звернення до суду із позовом.

Так, в своїй позовній заяві він вказував, що 05 січня 2009 року йому стало відомо про порушення його права, а саме про заповіт померлого на користь відповідача. Це не заперечувалось позивачем і в судовому засіданні. Зокрема він вказав, що у 2009 році він не зміг отримати в БТІ документи на будинок, оскільки в БТІ повідомили, що документи отримав спадкоємець за заповітом - відповідач ОСОБА_3 Позивач у судовому засіданні також заявив, що він сім років чекав від брата поступок, стосовно здійсненого будівництва на місці зруйнованого погорілого будинку, а оскільки той відмовив йому у вирішенні їх конфлікту, вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом.

У тексті судового рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року зазначено, що позивач сам вказував про наявність заповіту.

В судовому засіданні, до початку дослідження доказів, стороною відповідача надавалась письмова заява про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку із пропуском строків звернення до суду. В судовому засіданні суд, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України розяснював стороні позивача про сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснюючи особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Однак, позивач не ставив питання про поновлення пропущених процесуальних строків звернення до суду.

Посилаючись на вимоги ст.257, ч.4 ст. 261 ЦК України суд відмовив у задоволенні позовних вимог, у звязку із пропуском строків звернення до суду.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що: не існує спадкового майна після смерті брата; відповідач звів споруди із порушенням законодавчих норм та інтересів інших осіб.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України.

Рішенням Народного суду Кіровського району м. Дніпропетровська від 15 серпня 1974 року за ОСОБА_4 визнана право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Червонофлотська,10. Право власності зареєстровано належним чином в КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» (а.с.6).

Актом про пожежу (а.с.9) від 01 березня 2008 року встановлено, що в будинку ОСОБА_4 сталася пожежа, якою в квартирах 1,2,3 пошкоджено лише дахи. Інших пошкоджень в будинку не вказано.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували знищення будинку ОСОБА_4 Допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 також не підтвердили повне знищення будинку.

Отже відсутні підстави для висновку про встановлення факту відсутності спадкового майна, оскільки доводи позивача спростовуються наявними у справі доказами.

Заповіт ОСОБА_4, складений 10 квітня 2008 року, підтверджений державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 (а.с.19).

Ніхто із спадкоємців, в тому числі і позивач, до 2015 року не ставили під сумнів цей заповіт, та не просили визнати його недійсним із підстав, передбачених законом, а тому висновок суду відповідає вимогам ст.257, ч.1 ст. 261, ч.4 ст. 267 ЦК України.

Також позивач у цій справі не заявляв позовних вимог щодо усунення порушень його прав із боку відповідача, внаслідок зведення останнім споруд на території домоволодіння.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст. 303,307,308,315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: