АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:22-796-440/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», треті особи: ОСОБА_5, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 12 червня 2007 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» був укладений кредитний договір, за яким позивач отримав в кредит 20 950 доларів США для проведення розрахунку за договором купівлі-продажу транспортного засобу. В забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань перед банком щодо повернення грошових коштів між банком та ОСОБА_5 укладеного договір поруки та із позивачем та банком було укладено договір застави транспортного засобу. У зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором банк в 2010 році звернувся із позовом до позивача про стягнення заборгованості за кредитом та 26 березня 2010 року рішенням Подільського районного суду м. Києва достроково стягнуто заборгованість за кредитом, у вигляді основного боргу, процентів та штрафних санкцій, а всього в розмірі 144058,21 грн., яка розрахована згідно еквіваленту до суми боргу в доларах США на час винесення рішення. Він сплатив 29 жовтня 2013 року, 30 жовтня 2013 року та 28 травня 2015 року на користь банку вказану заборгованість, виконавши рішення суду та зобов'язання перед банком в повному обсязі.

Між тим, при зверненні до банку із заявою про видачу довідки про відсутність заборгованості за кредитом з'ясувалось, що банк продовжує нараховувати суми боргу позивачу. В той же час, у зв'язку з тим, що банк, пред'являючи позов до позивача в 2010 році, змінив строк виконання основного зобов'язання, а відтак втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом, а з врахуванням вимог ст. 599 ЦК України кредитний договір є припиненим, що підтверджується його умовами наявною судовою практикою. Таким чином, сторона позивача вважає правовідносини за цим договором припиненими, а оскільки вказані обставини не визнаються банком, тому позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду із цим позовом.

Судом встановлено, що 12.06.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №32/21, згідно якого позичальник отримав в кредит кошти в розмірі - 20 950,50 доларів США, з відсотковою ставкою 13 % річних, на строк до 12.06.2013 року (а.с.9-10).

Додатковим договором №1 від 02.12.2008 року сторони погодили збільшення відсоткової ставки до 17,5 % річних та визначили новий термін повернення кредиту - 12.06.2018 року (а.с.13,15, 16).

12.06.2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого останній виступив поручителем для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором № 32/21 від 12.06.2007 року (а.с.14).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У зв'язку із порушенням позивачальником своїх зобов'язань, банк у 2010 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2010 року за позовом ВАТ ПАТ «ВіЕйБі Банк» було стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_5 солідарне на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 03.02.2010 року у загальній сумі - 142 513,08 грн. та витрати на ІТЗ, судовий збір, а всього в сумі - 144 058,21 грн. Вказане рішення набрало законної сили (а.с.19-20).

Вказаним рішенням було достроково стягнуто заборгованість по сплаті основного боргу в сумі - 16 840,88 доларів США у гривневому еквіваленті - 134700 грн., а саме заборгованість за кредитом в сумі - 15 101, 10 доларів США, що складається із простроченої заборгованості - 843,60 доларів США, строкової заборгованості в сумі - 14257,50 доларів США, заборгованості по відсоткам в сумі - 1739,78 доларів США та штраф за несвоєчасне погашення кредиту, сплати відсотків в сумі - 20% від суми заборгованості - 7812,99 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, квитанціями від 29 та 30 жовтня 2013 року ОСОБА_3 погасив заборгованість перед банком в сумі - 119 895 грн., 1545,13 грн. і 28.05.2015 року в сумі - 24 163,39 грн., що визнається сторонами в судовому засіданні, а отже в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с.21-23).

При цьому, судом встановлено, що незважаючи на сплату вказаних коштів на виконання рішення суду від 26 березня 2010 року, ПАТ «ВіЕЙБі Банк» згідно погодженого графіку із позивачем згідно додаткового договору №1 від 02.12.2008 року продовжує нарахування заборгованостей по сплаті основного боргу, процентів в доларах США.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3 зазначає, що ним було сплачено визначену банком у позові та стягнуту рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.03.2010 року суму боргу в повному обсязі, а тому усі зобов'язання за кредитним договором є припиненим в силу ст. 599 ЦК України та з урахуванням вимог п.5.2 кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1ст.599 ЦК України).

Згідно п.5.2 умов кредитного договору, на який як на підставу для задоволення позову посилається сторона позивача, визначено, що сторони домовились, що невиконання або неналежне виконання позивальником зобов'язань по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів, а так само невиконання або не належного виконання зобов'язань, передбачених п.п.3.3, 5.1 цього договору, є умовами, при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює дострокове повернення отриманих кредитних коштів, сплачує банку проценти за користування коштами.

Пунктом 5.1 вказаного кредитного договору визначено, що після сплати процентів за користування кредитними коштами, можливих штрафних санкцій дія цього договору припиняється.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ЗО березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Крім того, статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час правовідносини між сторонами тривають, а наведені стороною позивача обставини їх припинення не доводять необхідність визнання правовідносин такими, що є припиненими.

Крім того, враховуючи, що оплату суми заборгованості позивачем здійснено лише в 2013 році, вважав, що право банку на вчасне повернення основного боргу по кредиту та на нарахування відсотків за користування кредитними коштами було знову порушено позивачем, а його зобов'язання перед банком вчасно виконано не було, що надає банку право на стягнення заборгованості і процентів за новий період з врахуванням того, що кредит був виданий в доларах США, курс якого за вказаний період динамічно змінювався в бік збільшення, що, на думку суду першої інстанції, унеможливлює визнання правовідносин за цим кредитним договором припиненими.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2015 року позивачем виконано рішення Подільського районного суду м. Києва від 26.03.2010 року в повному обсязі, сплачено всю встановлену рішенням суду суму заборгованості.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Оскільки має місце постановлене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії договору закінчився, між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві СоболєваА. від 15 червня 2015 року виконавче провадження по виконанню рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2010 року закінчено у зв'язку з фактичною сплатою боргу в повному обсязі (а.с.177).

Таким чином, зобов'язання між сторонами припинилось виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відтак, колегія суддів вважає, що позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Неналежно проведене виконання зобов'язання тягне за собою покладення на боржника нових обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак з даними вимогами відповідач до ОСОБА_3 не звертався.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 511 грн. 56 коп. (243 грн. 60 коп. + 267 грн. 96 коп. = 511 грн. 56 коп.)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 32/21, укладеним 12 червня 2007 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Стягнути з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 511 грн. 56 коп.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді