АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/549/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1301/16Головуючий у 1-й інстанції Дігтяр М.І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: Головуючого судді: Дорош А.І. суддів: Буленка О.О., Прядкіної О.В. при секретарі: Ачкасовій О.Н. з участю позивача ОСОБА_2 представника позивача ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 25 листопада 2014 року близько 19 год. 30 хв. у м. Зіньків по вулиці Леніна біля магазину "Бонжур" відповідач пошкодив його автомобіль, яким він користувався, як таксист. Перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, останній заліз на його автомобіль "Volkswagen Passat", який перебував поблизу магазину "Бонжур" на вулиці Леніна м. Зіньків, внаслідок чого пошкодив номерний знак таксі, пошкодив лобове скло автомобіля та подер фарбове покриття капота червоного кольору автомобіля. Постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.11.2014 року ОСОБА_4 визнаний винним за ст. 173 КупАП України та підданий штрафу у розмірі 51 грн. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 8 950 грн., моральну шкоду у сумі 5 000 грн., а також витрати, пов'язані з послугами адвоката, у розмірі 2000 грн. та витрати по оплаті судового збору 243,60 грн.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2016 року у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_2,який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між позивачем і відповідачем на грунті підприємницької діяльності виникли неприязні відносини, внаслідок чого відповідач 25 листопада 2014 року здійснив намір пошкодження окремих деталей автомобіля, яким користувався позивач. Відповідач дійсно скинув із вказаного автомобіля знак, що рекламував таксоперевезення пасажирів, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Із пояснень відповідача під час складення адміністративного протоколу вбачається, що він дійсно, пройшовшись по автомобілю, збив знак таксоперевезення, але інших пошкоджень автомобілю не спричиняв.

За клопотанням позивача по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, згідно наданих позивачем даних особистого визначення. За висновком даної експертизи вартість ремонту пошкоджень автомобіля станом на 25 листопада 2014 року складає 10 413,02 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить 8 888,77 грн. (а.с. 143).

Спірний автомобіль не перебував у власності позивача, а є власністю іншої особи, позивач має право користування ним.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що на час події належним чином огляд автомобіля не був проведений та не був оформлений, відповідач заперечує проти заявлених позовний вимог, відсутні фактичні дані про пошкодження автомобіля та відсутні підстави для визначення розміру заподіяної шкоди, експертом не встановлена вартість пошкодженого механізму у вигляді таксофонного номера.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Предметом даного спору є відшкодування збитків, передбачених п.1 ч.2 ст. 22, ст. 1167 ЦК України та моральної шкоди, передбаченої ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Правовідносини між сторонами випливають із делікта.

Згідно ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У ст. 1166 ЦК міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди;в) причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. Обов?язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв?язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.

Як стверджує позивач, 25.11.2014 року відповідач заліз на дах його автомобіля Volkswagen Passat червоного кольору, збив ногою на землю з даху прикріплений на ньому номерний знак таксі, внаслідок чого той розбився. Дану обставину він не бачив, бо в цей перебував у приміщенні магазина «Бонжур». Коли він вийшов на вулицю, то побачив, що відповідач веде себе агресивно, він провокував бійку, співробітником служби таксі був викликаний наряд міліції, який зафіксував хуліганські дії відповідача. Як стверджує позивач, своїми протиправними діями відповідач побив лобове скло автомобіля, подер взуттям капот автомобіля, пошкодив номерний знак таксі.

В якості доказу по справі позивач надав копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2, виданого 27.05.2006 року, з якого вьачається, що автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, колір червиний, належить власнику ОСОБА_7 (а.с. 7).

Даних про передачу права управління, володіння, розпорядження цим автомобілем іншим особам, зокрема позивачу, матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КпАП України, що позбавляє процесуальної можливості дати правову оцінку при вирішення даного спору, оскільки згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як пояснили сторони колегії суддів, вони не мають цієї постанови суду, щоб долучити до матеріалів справи.

Згідно відповіді Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області від 04.11.2015 р. неможливо вчинити дії на виконання ухвали Зіньківського районного суду від 31.08.2015 р. про проведення детальної перевірки по факту пошкодження автомобіля, оскільки на неодноразові звернення працівників міліції до позивача останній не надав свідчень, документів чи пояснень з цього приводу (а.с. 109).

Ухвалою місцевого суду від 10.12.2015 р. по справі призначена автотоварознавча експертиза, як вбачається із мотивувальної частини ухвали, представник позивача просив суд призначити таку експертизу по фото пошкоджень автомобіля (а.с. 128).

Із висновку експерта № 040116 від 25.01.2016 р. вбачається, що для проведення експертизи надавалися матеріали цивільної справи, автомобіль для проведення експертизи не надавався (а.с.135-143).

Як пояснив колегії суддів позивач, автомобіль він продав шляхом зняття його з реєстраціїв органах ДАІ, довіреності на право управління, володіння, керування автомобілем на час розгляду справи він не має, автомобіль для проведення експертизи ним не надавався, надати суду докази щодо проведеного ремонту автомобіля він не може.

Як пояснив відповідач колегії суддів, він визнає, що заліз на дах автомобіля та збив знак таксоперевезень, готовий відшкодувати його вартість, проте вимог в цій частині позивач не пред"яляв, але заперечує спричинення пошкоджень автомобілю.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверенням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1. ст. 131 ЦПК сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином вбачається, що позивач не надав суду належних та допусимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині протиправної поведінки відповідача, щодо причинного зв?язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача та доказів його вини.

Доводи позивача про те, що факт протиправної поведінки відповідача, який заліз на дах автомобіля, бігав по ньому, побив лобове скло, подер капот та пошкодив дах автомобіля підтверджують допитані у суді свідки, заслуговують на увагу, проте, згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Допитані свідки підтверджують вказані дії відповідача, однак їх показання є загальними, неконкретизованими у якому об»ємі були вчинені дії та яка саме шкода настала від них, крім цього, показання свідків не є належним доказом щодо причинного зв»язку між шкодою та діями відповідача, чи саме від дій відповідача сталося пошкодження даху та капоту автомобіля, у чому це виражається, у яких розмірах.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача проте, що не з його вини не був проведений огляд автомобіля після події, що мала місце 25.11.2014 року, фіксування позивачем на фотоапарат та на телефон достовірно не відображають пошкоджень автомобіля, на які вказує позивач, а саме місце цих пошкоджень, їх розмір, коли саме зроблені фото, фото не ідентифікують спірний автомобіль. Фото, що знаходяться у матеріалах справи, не містять реєстраційного номеру автомобіля, тобто не доводять, що це фото саме спірного автомобіля. Висновок експертизи, на який посилається позивач, як на належний доказ у справі, проведений на підставі наданих фото, автомобіль для безпосереднього огляду експерту не надавався, висновком експертизи встановлений розмір шкоди, вина відповідача та причинний зв»язок між шкодою та діями відповідача висновком не встановлені.

В апеляційній скарзі позивач не заперечує, що не є власником спірного автомобіля, але при цьому посилається на те, що має він право на відшкодування шкоди, завданої його автомобілю з огляду на п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. Проте позивач не надав суду доказів щодо володіння автомобілем на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій правовій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право).

Є помилковим твердження позивач про те, що ним надана достатня кількість доказів, які свідчать про причинний зв»язок між неправомірними діями відлповідача та наслідками, які виразилися в пошкодженні майна.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :