САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/6549/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іноземного підприємства «ОСОБА_2 Беверіджиз Україна Лімітед» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Іноземного підприємства «ОСОБА_2 Бевріджиз Україна Лімітед» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2006 року водій ОСОБА_3, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до листа Дніпропетровської обласної дитячої клінічної лікарні №53 від 24.01.2006 року в результаті скоєного злочину позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження, які визначені основним діагнозом: сполучена автодорожня травма. Закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку 1 ступеню. Перелом правої бокової маси S1, правої дужки S2 з частковою компресією корінців. Тупа травма живота, відрив сечового міхура, поширена урогематома тазу. Перелом кісток тазу. Стан після цистомії. Синдром роз плющення мяких тканин хресцово-сідничної ділянки. Стан після нефректомії хресцово-сідничної ділянки і аутодермопластики. Супутній діагноз: гіпсохромна анемія 1- 2 ст. ускладнення: сепсис, синдром полі органної недостатності, дихальна недостатність 1 ст., недостатність кровообігу 2А ст., енцефалопія, некроз мяких тканей області потилиці, флегмона правого стегна, множинні виразки шлунка і 12-палої кишки, шлунково-кишкова кровотеча. Станом на 1.10.2007 року відповідач здійснив виплату на лікування позивача у розмірі 1353225,30 грн. Станом на 15 жовтня 2007 року відповідач перерахував ТОВ МСК «АсСтра» за проведення операції позивача у розмірі 47500 грн. Відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2008 року відповідач виплатив батькам позивача грошові кошти у розмірі 700000 грн., в якості оплати матеріальної та моральної шкоди. Вищезазначені кошти були витрачені батьками позивача за період 2007-2012 року на лікування, протезування, реабілітацію, постійний догляд, посилене харчування, всебічний розвиток позивача, однак наразі позивач залишається інвалідом 2 групи. Що підтверджується відповідною довідкою та у подальшому ще потребує тривалого лікування, декілька оперативних втручань та подальшої реабілітації з метою відновлення стану здоровя, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія відповідача. Так, в листопаді 2013 року позивачу було проведено чергове планове операційне втручання вартістю 25000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, також в квітні було проведено аналогічне операційне втручання вартістю 32815 грн. Крім того, позивач в 2015 році закінчив школу, однак в результаті постійного лікування не набрав достатньої кількості балів при складанні ЗНО, також позивач за станом здоровя позбавлений можливості працювати, а отже є непрацездатним внаслідок ушкодження здоровя, завданого йому до повноліття, а тому відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу заробіток, втрачений ним внаслідок втрати працездатності, в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ЗУ « Про Державний бюджет України на 2015» з 01.09.2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1378 грн. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування у розмірі 57815,00 грн., стягнути шкоду в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати за період 13.10.2015 року до 01.11.2016 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що отримані згідно мирової угоди гроші вже витрачені на лікування та відновлення здоровя. На теперішній час він потребує у продовженні лікування, на що потрібні значні кошти. Просить стягнути з відповідача гроші на здійснені операції та шкоду повязану із втратою працездатності за період з 13.10.2015 року по 01.11.2016 року виходячи із розміру мінімальної заробітної плати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та пояснила, що кошти на лікування та реабілітацію позивача вже були виплачені ними в повному обсязі згідно умов мирової угоди, у звязку з чим вимоги позивача є безпідставними.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Частиною 1 ст.1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст.1172 ЦК України встановлено, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2006 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Внаслідок скоєного злочину малолітньому ОСОБА_1 завдані тяжкі тілесні ушкодження.

Дані обставини встановлені ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2008 року (а.с. 21-22).

Відповідно до вищезазначеної ухвали між сторонами було укладено мирову угоду відповідно до умов якої, відповідачем ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» було виплачено позивачу в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди суму у розмірі 700000 грн.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В листопаді 2013 року позивачу було проведено чергове планове операційне втручання вартістю 25000 грн., що підтверджується квитанцією від 05.11.2013 року та випискою ТОВ «Ортонік» за період з 10.11.2013 року по 18.11.2013 року. В квітні 2014 року позивачу також було проведено чергове операційне втручання вартістю 32815 грн., що підтверджується квитанцією №26/071 від 26.03.2014 року по 06.04.2014 року ( а.с. 4-6)

Крім того вищезазначені обставини також підтверджуються відповіддю на запит суду ТОВ «Ортонік» від 05.02.2016 року, та випискою з медичної картки стаціонарного хворого травматологічного відділення ТОВ «Віта Центр» (а.с. 8-9)

Відповідно до ч.1 ст.1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя малолітньої особи, фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобовязана відшкодовувати втрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Як вбачається з виписки медичної картки стаціонарного хворого вище приведені операційні втручання стали результатом перенесеної позивачем в 2005 році травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування у розмірі 57815,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Твердження представника відповідача щодо наявності мирової угоди та відшкодування майнової шкоди відповідно до неї, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, підставами виникнення зобовязання з відшкодування шкоди визнаються факти завдання цієї шкоди. Шкода, як загальна умова виникнення зобовязання з її відшкодування визнається такою з тієї причини, що у разі її відсутності питання про її відшкодування не виникне. Майновою визнається шкода, яку можна оцінити у грошовому еквіваленті. При її відшкодуванні спрацьовує принцип повного відшкодування. Так, зокрема, якщо шкода була завдана здоровю фізичної особи, то її майновий характер полягатиме у витратах на придбання ліків, протезування, санаторно-курортне лікування тощо. Особливістю завдання в даному випадку шкоди є те, що в частині що стосується майнових витрат вона відшкодовується у повному обсязі.

Таким чином, понесені й надалі витрати позивача повязані з лікуванням тяжкої травми, спричиненої внаслідок ДТП підлягають відшкодуванню.

Крім того, ухвалюючи дане рішення, суд також виходить з того, що а ні умовами мирової угоди, а ні ухвалою суду від 20.05.2008 року про визнання мирової угоди не визначено межі відшкодування майнової шкоди, умови звільнення відповідача від зобовязань, що виникли внаслідок спричинення шкоди, так само і обмеження позивача у зверненні до суду з питання про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення шкоди внаслідок втрати працездатності в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати за період з 13.10.2015 року по 01.11.2016 року, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні з наступних підстав.

В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на положення ч.4 ст.1199 ЦК України через те, що через встановлення інвалідності та постійне лікування під час шкільного навчання він не зміг отримати необхідні знання та вступити до вищого навчального закладу, а тому наразі є непрацездатним.

Однак, до зазначених посилань позивача суд ставиться критично, оскільки як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 20.10.2015 року, позивачу встановлено другу групу інвалідності та не встановлено факту втрати позивачем працездатності, натомість зазначено, що він в змозі продовжити навчання та здобувати професію, рекомендовано медичне лікування (а.с. 12).

Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими способами.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи той факт, що ступень втрати працездатності може бути встановлено висновком МСЕК або висновком судово-медичної експертизи, суд вважає недоведеним факт втрати позивачем працездатності, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування шкоди повязаною зі втратою працездатності.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1166, 1172, 1187, 1195, 1199 ЦК України, ст.ст. 4-11, 15, 18, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Іноземного підприємства «ОСОБА_2 Беверіджиз Україна Лімітед» на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 57815 (пятдесят сім тисяч вісімсот пятнадцять) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев