Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Попович О.В. ,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до колективного підприємства «Контур» (далі - КП «Контур») про стягнення вартості частки майна підприємства, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що вона входила до складу засновників КП «Контур», розмір її частки у статутному фонді складав 41,91%. 01 липня 2004 року її було виключено зі складу засновників. Відповідно до п. 4.7 Статуту КП «Контур» при виході зі складу засновників підприємства засновник має право на отримання грошової компенсації за належну йому частку власності. 23 грудня 2011 року товариство повідомило її, що належна їй до виплати сума становить 6 297 грн 90 коп., з чим вона не згодна. Посилаючись на зазначене, позивачка просила суд стягнути з КП «Контур» на її користь недоплату дійсної вартості належної їй частки майна у розмірі 239 147 грн 19 коп.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 03 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з КП «Контур» на користь ОСОБА_3 недоплату вартості частки майна КП «Контур» у розмірі 239 147 грн 19 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивач має право на виплату грошової компенсації за належну їй частку у спільній власності, виходячи з її балансової вартості на момент виходу, що передбачено Порядком, затвердженим протоколом загальних зборів засновників від 10 грудня 2003 року, яка була виплачена позивачеві у повному обсязі.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 входила до складу засновників КП «Контур», розмір її частки у статутному фонді складав 41,91%. 01 липня 2004 року її було виключено із складу засновників.

Позивачці була нарахована та виплачена грошова компенсація за належну їй частку у спільній власності у сумі 6 297 грн 90 коп., виходячи із розрахунку балансової вартості майна підприємства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з п. 4.7 Статуту КП «Контур», затвердженого рішенням загальних зборів учасників від 30 грудня 1994 року, який діяв на день виключення позивачки зі складу засновників підприємства (далі - Статут), при виході зі складу засновників підприємства засновник має право на отримання грошової компенсації за належну йому частку власності.

Пунктом 3.4. Статуту визначено, що майно підприємства складається з належних йому на праві власності основних фондів, оборотних коштів, а також інших цінностей, вартість яких відображена на балансі на момент утворення підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд поклав в основу свого рішення Порядок виплати грошової компенсації засновникам при виході з КП «Контур», затверджений загальними зборами засновників від 10 грудня 2003 року, проведеними без участі позивача, відповідно до якого грошова компенсація частки засновника при виході зі складу засновників підприємства нараховується виходячи з розрахунку балансу на момент виходу.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, якщо суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо).

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов'язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання (частина друга статті 208, частина перша статті 212, частина перша статті 304 ЦПК).

При ухваленні рішення суд першої інстанції не досліджував як доказ протокол загальних зборів засновників КП «Контур» від 10 грудня 2003 року, яким було затверджено Порядок виплати грошової компенсації засновникам при виході з підприємства (а.с. 126-129), оцінку цьому доказу не давав, при цьому представник відповідача такого документу в суді першої інстанції не надавав, а подав безпосередньо до апеляційного суду.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України прийняв до уваги зазначений протокол й на підставі його оцінки дійшов висновку про визначення вартості частки учасника товариства на підставі балансової вартості майна підприємства, при цьому не встановив та не зазначив у рішенні в чому полягає порушення судом першої інстанції встановленого порядку дослідження доказів, чи було неправомірно відмовлено місцевим судом відповідачу в дослідженні доказів, наданих ним апеляційному суду, зокрема протоколу загальних зборів засновників КП «Контур» від 10 грудня 2003 року, яким було затверджено Порядок виплати грошової компенсації засновникам при виході з підприємства, а також якими причинами було зумовлено неподання цього доказу до суду першої інстанції, чи були такі причини поважними та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 19 лютого 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович Судді: В.І. Амелін