Провадження № 2/537/71/2016
Справа № 537/4429/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2016 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі : головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького міського пологового будинку, третя особа Кременчуцька міська рада про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконної стимуляції пологової діяльності, що призвела до інтранатальної загибелі дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконної стимуляції пологової діяльності, що призвела до інтранатальної загибелі дитини.

На обґрунтування позову (з урахуванням уточненого позову та заявою про збільшення позовних вимог) посилалася на те,24.04.2014року вона поступила до міського пологового будинку м.Кременчука з діагнозом: «Вагітність 40-41 тиждень. Обвиття пуповини навколо шиї плоду» для родорозрішення. Після її обстеження лікарі вибрали очікувальну тактику.

З 24.04.2014року до 28.04.2014року вона відчувала погіршення самопочуття та збільшену рухову активність плоду про що неодноразово скаржилася лікарям під час обходів.

28.04.2014року під час чергового огляду їй зробили амніотомію, а через 2 години поставили крапельницю з окситоцином для штучного родозбудження. Ці дії з нею не узгоджувалися, а діяли на власний розсуд. Після встановлення діагнозу дистрес плоду їй запропонували зробити ОСОБА_5 розтин, на що вона та її чоловік дали згоду. Дитину дістали вже нежиттєздатною. На 7 день життя її дитина померла від гіпоксично-ішемічних вражень головного мозку, які вона здобула під час пологів.

Вважає дії лікарів міського пологового будинку м.Кременчука незаконними та прохала суд визнати заходи її штучного родорозбудження незаконним, стягнути з Комунального Закладу охорони здоров*я «Кременчуцький міський пологовий будинок» завдану матеріальну шкоду в розмірі 17266грн., матеріальну шкоду в розмірі 74412грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представник вказані позовні вимоги підтримали. Сторона позивача наголошувала на тому, що всупереч вимог наказу МОЗ України від 27.12.2006року №901 «Про затвердження клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність» від неї не була отримана згода на штучне родозбудження, в результаті чого померла її дитина.

Вважає дії лікарів незаконними.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували. При цьому пояснювали, що під час обстеження та встановлення діагнозу позивачу ОСОБА_1 була надана кваліфікована допомога.

Дії лікарів не знаходяться в причинному зв*язку зі смертю дитини.

Дійсно від позивача не була отримана письмова згода на проведення штучного родозбудження.

Представник третьої особи Кременчуцької міської ради в судове засідання не з*явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення полагається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що працює завідуючої відділенням 36 років. Дійсно ОСОБА_1 поступила до відділення за направленням лікаря жіночої консультації. Термін вагітності 40-41 тиждень. Складений план введення вагітності, погоджений з пацієнтом. З пацієнтом було погоджено про амніотомію і родозбудження. Письмової згоди не було отримано. Запросили на пологи чоловіка. Діагностований дистрес плода о 12.00. ОСОБА_5 розтин, дитина в тяжкий асфіксії, низький гемоглобін. Дійсно не узгоджували штучне родозбудження.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона була черговим лікарем. Позивач надійшла на дородову підготовку. Попереджена про тактику, погодилася на планову амнеотомію, було зроблено Кесареве. Дійсно була отримана усна згода на проведення штучного родозбудження, письмової згоди не має.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 перебувала на обліку як вагітна. Весь час протікання вагітності ускладнень не було. Все було нормально. В термін 40-41 тиждень поступила до пологового будинку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засідання пояснила, що дійсно перебувала з ОСОБА_1 у пологовому будинку в однієї палаті. Дійсно ОСОБА_1 скаржилася на болі. В понеділок зранку ОСОБА_1 забрали, вона зателефонувала чоловіку та повідомила, що її стимулюють. Прохала лікарів зробити ОСОБА_5 розтин. Письмового дозволу не брали.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 22.04.2014року ОСОБА_1 була направлена дільничним лікарем акушером-гінекологом в пологове відділення на підготовку до пологів з діагнозом вагітність перша 40-41 тиждень. Однократне обвиття пуповиною навколо шиї плоду. Оглянута завідуючою пологовим відділенням ОСОБА_6, розроблений план ведення вагітної. Проведено обстеження. УЗ-обстеження від 25.04.2014року.

Проводилося динамічне спостереження за вагітною і кардіомоніторне обстеження за станом плоду, патології не виявлено.

Згідно наказів МОЗ України №417 від 15.07.2011року «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні» п.5, та №901 від 27.12.2006року «про затвердження клінічного протоколу з акушерської допомоги «Переношена вагітність» 28.04.2014року в зв*язку з готовністю пологових шляхів і терміном вагітності 41 тиждень проведена амніотомія з наступним родозбудженням.

Але від ОСОБА_1 письмова згода на штучне родозбудження не була отримана. Дане твердження не заперечується представниками відповідача, та допитаними в судовому засіданні свідками.

З часу проведення штучного родозбудження та до проведення Кесарева розтину пройшло майже 6 годин.

Дійсно пологи протікали без ускладнень.

Дістрес плоду в першому періоді пологів і в зв*язку з відсутністю умов для швидкого розродження консиліумом прийнято рішення про ургентне розродження шляхом Кесарева розтину , згода на проведення Кесарева розтину була отримана від позивача та її чоловіка.

Початок операції 28.04.2014року о 13.05хв.

Народжена дитина переведена у відділення інтенсивної терапії новонароджених. Стан при переводі термінальний. На протязі 6 діб проводилась інтенсивна терапія, без ефекту.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров*я» від19.11.1992 №2801-XII (далі Закон №2801-XII) медичні працівники зобов'язані невідкладно надавати необхідну медичну допомогу у разі виникнення невідкладного стану людини. За несвоєчасне і неякісне забезпечення необхідною медичною допомогою, що призвело до тяжких наслідків, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 42 Закону №2801-XII передбачено, що медичне втручання, пов'язане з ризиком для здоров'я пацієнта, допускається як виняток в умовах гострої потреби, коли можлива шкода від застосування методів діагностики, профілактики або лікування є меншою, ніж та, що очікується в разі відмови від втручання, а усунення небезпеки для здоров'я пацієнта іншими методами неможливе.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що штучне родозбудження проведено незаконно, тому що згоди пацієнта на проведення штучного родозбудження від ОСОБА_1 не було отримано, а проведено лікарями за їх рекомендації.

Статтею 39 Закону №2801-XII закріплено, що пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров'я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров'я.

Стаття 43 Закону №2801-XII передбачено отримання згода пацієнта на медичне втручання, зокрема згода інформованого відповідно до статті 39цього Закону пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування.

Відповідно до довідки службового розслідування по випадку смерті дитини ОСОБА_1/Решетило/ С.М., що померла 04.05.2014року в міському пологовому будинку м.Кременчука зазначено, що формулювання діагнозів в первинній медичній документації не відповідає вимогам МКБ-10.

В історії пологів відсутня інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики та лікування, в історії пологів відсутня написана власною рукою інформована згода жінки на проведення індукції пологів, хоча лікарем акушером-гінекологом зазначено, що згода була отримана.

Відповідно до висновку смерть дитини настала внаслідок важкої асфіксії, що ймовірно настала внаслідок розвитку фето-плацентарної трансфузії на фоні дистресу плоду та однократного тугого обвиття пуповини навколо шиї плоду. Виявлені зауваження не стали причиною смерті дитини.

Допитані в судовому засіданні завідуюча відділенням та черговий лікар пологового будинку підтвердили, що згоди на проведення штучного родозбудження від пацієнта не було отримано.

А тому вимоги щодо визнання незаконним проведення штучного родозбудження підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що позивач та відповідач не скористалися своїм правом заявити клопотання про призначення судової медичної експертизи, при цьому доказів того, що проведення оперативного втручання було зумовлено неякісною медичною допомогою або протиправними діями відповідача, позивачами не надано.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судовим розглядом встановлено, що медична допомога, відповідно до Конституції України, надавалася ОСОБА_1 безоплатно, в межах реального бюджетного фінансування, передбаченого на 2014р. У звязку з цим лікарськими і медичними препаратами, які не передбачені бюджетним фінансуванням, хворі або їх родичі забезпечуються самостійно.

Вказані в позові понесені позивачкою інші матеріальні затрати на лікування не підтверджені фінансовими документами (чеками, квитанціями), а деякі не мають відношення до лікування зовсім. Доказів того, що ці матеріальні витрати виникли у ОСОБА_1 у зв*язку із винними діями відповідача, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною 2 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв*язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я ; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому з*ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з*ясувати , чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд наголошує, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної та моральної щкоди, він виходить з того, що позивачкою жодним чином не доведено заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди з вини відповідача, не обґрунтовано її розмір та не знаходить підстав для визнанням протиправними дій відповідача, оскільки не надано доказів їх протиправності чи незаконності.

З огляду на положення ст.1166 ЦК України та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов*язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Як встановлено під час судового розгляду на теперішній час в провадженні Крюківського районного відділу міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000069 за заявою ОСОБА_1 про те, що медичними працівниками Кременчуцького міського пологового будинку неналежно виконано професійні обов*язки, а саме не надано необхідної медичної допомоги при прийнятті пологів у ОСОБА_1, що призвело до тяжких наслідків для її здоров*я.

На даний час по кримінальному провадженню призначено судово-медичну-експертизу, де і перебувають матеріали кримінального провадження. Будь-кому із службових осіб Кременчуцького міського пологового будинку обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, пов*язаного з наданням медичної допомоги ОСОБА_1, оголошено не було.

За таких обставин на теперішній час будь-яких доказів того, що ОСОБА_1. С.М. було викликано неякісною медичною допомогою або протиправними діями лікарів Кременчуцького міського пологового будинку, з врахуванням того, що позивачка не скористалася своїм правом заявити клопотання про призначення судової медичної експертизи, суду не надано.

Інші доводи сторони позивача висновків суду про безпідставність та недоведеність на теперішній час позовних вимог про неправомірність дій відповідача не спростовують, а тому в задоволенні позову, в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 37, 39, 42, 43 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров*я» від19.11.1992 №2801-XII, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 10-11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кременчуцького міського пологового будинку, третьої особи Кременчуцької міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконної стимуляції пологової діяльності, що призвела до інтранатальної загибелі дитини задовольнити частково.

Визнати заходи штучного родозбудження ОСОБА_1 незаконними.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом десяти днів з дня складання рішення в повному обсязі. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 квітня 2016 року.