Справа № 303/2310/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного агентства лісових ресурсів України та Державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 1 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

20.04.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного агентства лісових ресурсів України і ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У подальшому доповнив позов вимогою про відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_1 зазначав, що на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2014, яке набрало законної сили 19.03.2015, наказом Голови Державного агентства лісових ресурсів України від 16.02.2015 № 61-К його поновлено на посаді генерального директора ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових підприємств» з 29.03.2012. Однак, питання про оплату вимушеного прогулу не було вирішене, тому з урахуванням характеру трудових відносин, що мали місце, підпорядкованості підприємства та порядку управління ним, розміру заробітної плати позивача, він, посилаючись на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, просив на захист своїх трудових прав стягнути солідарно з Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного агентства лісових ресурсів України та ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств»:

середній заробіток за час вимушеного прогулу за 34 повні місяці за період з 29.03.2012 по 16.02.2015 у розмірі 263063,36 грн; 100000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; 40000,00 грн у відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 01.07.2015, із урахуванням ухвали цього ж суду від 25.12.2015 про виправлення описок у рішенні суду, уточнений позов задоволено частково, стягнуто з ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за 34 повні місяці за період з 29.03.2012 по 16.02.2015 у розмірі 263063,36 грн, у решті позову відмовлено, стягнуто з цього відповідача 2360,63 грн судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржило ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Не вважаючи себе роботодавцем щодо позивача, вказує на відсутність підстав для стягнення коштів у рахунок оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з підприємства. Просить ухвалене щодо підприємства рішення суду скасувати, у задоволенні предявлених до нього вимог відмовити.

Інші сторони рішення суду першої інстанції не оскаржують.

До початку розгляду апеляційним судом справи по суті до суду 25.01.2016 надійшли спільна заява позивача ОСОБА_1 та відповідача ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», підписана від його імені головою ліквідаційної комісії підприємства ОСОБА_2, від 13.01.2016 про врегулювання спору щодо розрахунків між сторонам за взаємною згодою і текст підписаної цими особами мирової угоди від 13.01.2016. Сторони просять затвердити мирову угоду та у звязку з цим закрити провадження в справі.

У судовому засіданні 01.03.2016 позивач ОСОБА_1, його представника адвокат ОСОБА_3 і представник відповідача ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» ОСОБА_4 підтримали свої позиції щодо врегулювання спору мировою угодою, водночас уточнили певні її положення. Учасники процесу висловили свої повну згоду зі змістом уточненої мирової угоди та повне розуміння її наслідків. Заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 19.03.2015, ОСОБА_1 поновлено на посаді генерального директора Головного державного спеціалізованого лісогосподарського агропромислового підприємства «Закарпатагроліс» (а.с. 4-8). Наказом Голови Державного агентства лісових ресурсів України від 16.02.2015 № 61-К ОСОБА_1 поновлено на указаній посаді з 29.03.2012 (а.с. 9). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2014 питання про оплату вимушеного прогулу поновленого на роботі працівника не вирішувалося. Внаслідок ряду організаційно-правових змін у діяльності ГДСЛАП «Закарпатагроліс» його правонаступником є ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», щодо якого Державним агентством лісових ресурсів України прийнято 25.09.2014 рішення про ліквідацію, триває ліквідаційна процедура, даних про завершення якої в справі немає (а.с. 24-27).

Із метою врегулювання спору ОСОБА_1 і ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» 13.01.2016 уклали мирову угоду, подали її апеляційному суду, за умовами запропонованої угоди:

1) відповідач визнає заборгованість перед позивачем на момент укладання мирової угоди в сумі 150000,00 грн за вирахуванням податків та обовязкових платежів;

2) відповідач гарантує оплату частини заборгованості, яка дорівнює 50000,00 грн, що її буде погашено перед позивачем протягом двох тижнів з дня укладання мирової угоди;

3) відповідач гарантує, що протягом 2-х місяців з моменту затвердження мирової угоди судом інша частина заборгованості перед позивачем, яка дорівнює 100000,00 грн, буде повністю погашена рівними платежами із обовязковим складанням про це письмового документа;

4) позивач заявляє, що з моменту підписання мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до відповідача з приводу заборгованості, погашення якої є предметом судової справи № 22-ц/777/2379/15, що перебуває у провадженні Апеляційного суду Закарпатської області, а вилучене у відповідача майно повернуто у тому самому стані, в якому воно перебувало на момент вилучення;

5) сторони заявляють, що ні в процесі укладання цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у т.ч., держави.

Сторони просять апеляційний суд мирову угоду затвердити, провадження у справі закрити, зміст ст.ст. 175, 205 ЦПК України та наслідки укладання мирової угоди із закриттям провадження в справі їм зрозумілі.

Відповідно до положень ст.ст. 2, 4, 5-1, 21, 23, 24 КЗпП України, норм ст. 2 ч. 1, ст.ст. 80, 81, ст. 96 ч.ч. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 26, 28-30 ЦПК України, інших норм законодавства, що регулює трудові відносини, а також питання цивільної і процесуальної право- і дієздатності юридичних осіб, попри особливості призначення та звільнення ОСОБА_1 як керівника відповідного підприємства, трудові відносини в нього виникли з підприємством, яким наразі є ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Саме це підприємство виконує обовязок розрахунку у трудових відносинах із позивачем, між цими сторонами у даній справі вирішується питання лише про грошові розрахунки, що виникли з таких відносин.

Кожен із відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (ст. 31 ч. 1 ЦПК України). Реалізуючи принцип вільного волевиявлення у спірних відносинах, сторони трудового договору можуть врегулювати питання про грошові розрахунки між собою за взаємною згодою, мировою угодою, що узгоджується зі ст.ст. 94, 116, 235 КЗпП України, ст.ст. 21, 22, 25 Закону України «Про оплату праці», із наведеними вище нормами трудового законодавства, за змістом яких працівник не може бути обмежений у праві самостійно розпорядитися своїм заробітком, у т.ч., досягти згоди щодо розрахунків із роботодавцем. Сторони на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами і одним з таких прав є укладення мирової угоди в апеляційному суді (ст.ст. 11, 27, 31, 175, 306 ЦПК України).

Поряд із цим, мирова угода повинна відповідати загальним правилам щодо вчинення правочину, зокрема, щодо його законності (ст.ст. 202, 203 ЦК України). Оскільки нарахування та сплата податків та інших обовязкових платежів, повязаних із заробітною платою, є, відповідно, обовязком роботодавця та працівника, суд визначає суму заборгованості без утримання податків та інших обовязкових платежів. Тому умова п. 1 мирової угоди щодо визначення заборгованості в розмірі 150000,00 грн за вирахуванням податків та обовязкових платежів, тобто, у розмірі, що належить до фактичної виплати позивачу, не відповідає вимогам закону. Крім того, мирова угода може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову у конкретному спорі, що розглядається (ст. 175 ч. 1 ЦПК України), внаслідок чого не відповідає правилам укладання мирової угоди і вказівка у п. 4 на повернення позивачем вилученого у відповідача майна в тому самому стані, в якому воно перебувало на момент вилучення. Така умова мирової угоди знаходиться за межами даного спору.

В апеляційному суді після виконання судом вимог, передбачених ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, сторони зробили усні заяви (ст. 175 ч. 2 ЦПК України), якими змінили умови мирової угоди, що не узгоджувалися з вимогами закону, а саме, визнали, що заборгованість відповідача перед позивачем на момент укладання угоди становить 186336,00 грн і ця сума визначена без утримання податків та інших обовязкових платежів, а вказівку на повернення позивачем вилученого у відповідача майна в тому самому стані, в якому воно перебувало на момент вилучення, з угоди виключили. Сторони також повідомили, що внаслідок досягнення між ними згоди зі спірного питання та з огляду на час підписання ними мирової угоди, яку вони подали до апеляційного суду, розрахунки між ними вже проведені фактично, останні утримання з нарахованих коштів були здійснені відповідачем 15-16.02.2016. Факт розрахунків між собою сторони підтвердили документально із посиланням у видаткових касових ордерах та інших документах саме на мирову угоду як на підставу для таких.

Ініціативне виконання сторонами досягнутої між ними та зафіксованої в письмовій формі угоди щодо взаєморозрахунків відповідає їх волевиявленню, не порушує їх прав і не суперечить закону, сторони не позбавлені й права врегулювати правовідносини, що між ними виникли, розрахунки, що були проведені за взаємною згодою, шляхом укладання відповідної угоди в подальшому. З урахуванням змін до мирової угоди її умови не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, а за обставинами справи наявність угоди є необхідною в розрахунках, проведених сторонами. Представник підприємства довіреністю від 15.10.2015 № 01-5/79 не обмежений у можливості укладати мирову угоду і уповноважений на відповідні процесуальні дії (ст. 42 ч. 1 п. 2, ст. 44 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Відтак, визнання зміненої мирової угоди у відповідній редакції є можливим, у звязку з чим рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01.07.2015 відповідно до ст. 306, ст. 310 ч. 1 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі з підстав, визначених ст. 205 ч. 1 п. 4 ЦПК України.

Керуючись ст. 175, ст. 205 ч. 1 п. 4, ст. 306, ст. 307 ч. 1 п. 4, ст. 310 ч. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Мирову угоду від 13 січня 2016 року, зі змінами, внесеними 1 березня 2016 року, між ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованим за адресою: 89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. О. Мондича, 1 «а», з одного боку, і Державним підприємством «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», , зареєстрованим за адресою: 88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна, 42/1, з іншого боку, у справі № 303/2310/15-ц (апеляційне провадження № 22-ц/777/111/16) визнати з такими умовами:

1) позивач ОСОБА_1 і відповідач ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» визнають заборгованість відповідача перед позивачем ОСОБА_1 за розрахунками з оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу на момент укладання мирової угоди в сумі 186336,00 грн (сто вісімдесят шість тисяч триста тридцять шість гривень 00 коп.), сума заборгованості визначена без утримання податків та інших обовязкових платежів;

2) відповідач сплатить позивачу заборгованість, указану в п. 1 мирової угоди, у такому порядку із обовязковим складанням про це письмових документів:

2.1.) частину заборгованості у розмірі 50000,00 грн (пятдесяти тисяч гривень 00 коп.) протягом двох тижнів з дня укладання мирової угоди;

2.2.) виплату частини заборгованості у розмірі 136336,00 грн (ста тридцяти шести тисяч трьохсот тридцяти шести гривень 00 коп.) відповідач здійснить у повному розмірі окремими платежами протягом двох місяців із моменту визнання мирової угоди судом;

3) з моменту визнання судом мирової угоди та у випадку належного її виконання відповідачем позивач не матиме жодних майнових претензій до відповідача з приводу заборгованості з оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, погашення якої є предметом даної судової справи;

4) сторони засвідчують своє повне розуміння характеру та змісту мирової угоди, заявляють, що угода відповідає їх інтересам, відображає їх дійсні волю і наміри, має на меті настання обумовлених нею правових наслідків, не спрямована на порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб, наслідки укладання мирової угоди, її визнання судом та скасування у звязку з цим рішення суду із закриттям провадження в справі (ст. 175, ст. 205 ч. 1 п. 4, ст. 206 ч.ч. 1, 3, ст. 306, ст. 310 ч. 1 ЦПК України) сторонам зрозумілі.

У звязку з визнанням мирової угоди рішення Мукачівського міськрайонного суду від 1 липня 2015 року скасувати, провадження у справі закрити.

Розяснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих під¬став не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді