Справа № 342/1359/15-ц
Провадження № 2/342/108/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 24924, 74 грн. за кредитним договором №б/н від 01.02.2011 року, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01.02.2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 20300,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання, за вказаним договором, не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2015 року має заборгованість у розмірі 24924,74 грн., яка складається з наступного: 20300.00 грн. -заборгованість за кредитом; 2861.66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100.00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 1163.08 грн. штраф (процентна складова).

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Подав клопотання про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач та її представник у судовому засіданні 13.05.2016 року заперечували проти задоволення позову. Вважають його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Відповідач в обгрунтування зазначеного вказала, що жодного кредитного договору із ПАТ КБ "Приватбанк" не укладала, кредитних карток про встановлення кредитного ліміту не оформляла. Пояснила, що в 2011 році працювала в Чернівецькому університеті імені ОСОБА_3 за штатом на посаді лаборанта, де отримувала щомісячну заробітну плату. У звязку з переходом Університету на виплату зарплати працівникам через банківські картки 01.02.2011 року підписала в ПриватБанку «Анкета-заявление о присоединение к условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» для отримання заплатної картки разом із іншими працівниками. Заперечує що з 02.07.2013 року сплачувала будь-які суми на погашення кредиту, оскільки жодних відрахувань із зарплатної картки не відбувалось. Представник відповідача просить звернути увагу на те, що в «Анкета-заявление о присоединение к условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» (далі Анкета-заявление) не вказано, що ОСОБА_2 бажає отримати кредитну картку, графа бажаний кредитний ліміт не заповнена, тобто якщо вважати «Анкета-заявление» кредитним договором, то в ньому сторонами не погоджено жодної істотної умови цього договору. В даній «Анкета-заявление» зазначено, що ОСОБА_2 бажає оформити зарплатну карту. Умови та правила надання банківських послуг, витяг з яких додані банком до позову, до яких начебто приєдналась, ОСОБА_2 не підписані, а тільки головою правління банку, відсутні її реквізити, відсутня дата їх складання та не зазначені в «Анкета-заявление» як додатки до нього, відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невідємності від «Анкета-заявление». Вказані Умови та правила відповідачем не підписувались і такий документ їй не відомий. Тарифи по престижних картках Віза додані до позову, не мають відношення до зарплатної картки ОСОБА_2, нею не підписувались і не містять дати їх чинності. Щорічна відсоткова ставка, яка вказана в даних Тарифах (2,5% щомісячно, відповідно 30% річних у гривнях) не відповідає відсотковій ставці, яка застосована позивачем в Розрахунку заборгованості ( з 02.03.2013 року-27%, з 01.09.2014 року 32%, 01.04.2015 року 42%) В сукупності ці три документи не містять істотних умов кредитного договору. Якщо вважати, що Банк здійснює кредитування виключно на умовах Умов та правил надання банківських послуг, то згідно п.1.1.1.50, 2.1.1.2.1 витягу з них невідємною частиною кредитного договору є Памятка клієнта, яка визначає умови кредитування, порядок визначення щомісячного мінімального платежу на погашення кредиту, вид кредитної картки. Проте Банком така Памятка до позову не додана, як документ не згадується взагалі, одночасно стверджує, що ОСОБА_2 такий документ не підписувався. Зазначає, що оскільки позивачем не надано доказів щодо видачі ОСОБА_2 кредитної картки, відкриття кредитного рахунку, укладення із ОСОБА_2 кредитного договору, а також доказів, що ОСОБА_2 користувалася кредитними банківськими послугами, наданий позивачем розрахунок заборгованості у відповідності до положень ст.57-59 ЦПК України не можна вважати належним допустимим доказом. Вважає, що твердження позовної заяви проте, що мало місце укладення кредитного договору і відносин між ОСОБА_2 та Банком є саме кредитним, є необґрунтованим і надуманим. Зазначають, що договору кредиту ОСОБА_2 не укладала, кредитну картку не отримувала, її відносини з Банком базуються виключно на договорі про відкриття банківського рахунку для отримання заробітної картки. За таких обставин, просять в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України, главою 71, параграфом 2, про кредитний договір.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що 01.02.2011 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір № б/н відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач стверджує, що у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 31.10.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 24924,74 грн., яка складається з наступного:

20300.00 грн. - заборгованість за кредитом;

2861.66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

100.00 грн. заборгованості за пенею та комісією;

А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. штраф (фіксована частина);

1163.08 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до приписів норми ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається

Разом з тим суд зазначає, що в матеріалах справи міститься анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 01.02.2011 року, підписана ОСОБА_2.

Проте, в даній анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_2 отримала зарплатну карту, графа бажаний кредитний ліміт не заповнена, а також не міститься інформації про те, що відповідач виявила бажання отримати будь-яку іншу картку.

Довідкою №490 від 04.04.2016 року, виданою Чернівецьким Національним Університетом імені ОСОБА_3 стверджено, що ОСОБА_2 з 11.02.2011 року заробітна плата виплачувалась на зарплатний картковий рахунок у ПриватБанку.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що саме по собі складення та підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому.

Судом встановлено, що вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме про розмір грошових коштів, які банк зобовязується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків які відповідач зобовязується сплатити за користування кредитом.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Суд зазначає, що згідно ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладаєтьсяу письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Проте, позивач ПАТ КБ «Приватбанк доказів укладання з відповідачем як з позичальником та споживачем послуг банку, кредитного договору № б/н від 01.02.2011 року в письмовій формі, та надання відповідачу банком його примірника, як то встановлено ч. 4ст. 11 Закону України «Про захистправ споживачів», суду ненадано.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні даного позову з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов'язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надано лише копію вищевказаної анкети-заяви, розрахунок заборгованості, тарифи по престижним карткам віза та умови і правила надання банківських послуг, які не можуть бути визнані належними і допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами саме з такими умовами повернення кредиту, на які вказує ПАТ «ПриватБанк».

Встановлені під час судового розгляду та наведені вище обставини, відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування отримання відповідачем грошових коштів, їх розмір, нарахованих відсотків та пені, можливе внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, переконує суд в тому, що обставини наведені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі та відповідність вказаних нарахувань умовам кредитного договору

Слід зазначити, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, наякі посилається позивач та згідно умов яких банк може самостійно змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у наданих правилах відсутній підпис відповідача, що останній ознайомлений з вказаними правилами та не є частиною укладеного відповідачем з банком 01.02.2011 року договору.

Відповідно до ч.1ст. 208 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

При цьому ч.2 ст. 208 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Вимоги до оформлення документів, в тому числі щодо їх підпису, встановлені в національному стандарті Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», затвердженому Наказом Держспоживстандарту України від 07.04. 2003 року № 55, що є обовязковим для застосування в діяльності підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п. 5.23, п.5.26, п. 7.12 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалів і прізвища. Підпис розміщують під текстом документа або під відміткою про наявність додатків. Підписується кожна сторінка не прошитого багатосторінкового документу, з відтиском печатки підприємства, установи,організації, іншої юридичної особи

Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 підписаний лише головою правління ПАТ КБ «Приватбанк», підпис відповідача на ньому відсутній.

З усних пояснень відповідача у судовому засіданні, відповідач в категоричній формі повідомила суд, що вказані умови їй для ознайомлення та підпису представниками банку не надавалися, з нею не узгоджувалися, їх примірник нею не підписувався та нею не отримувався, докази на це суду позивачем не надані.

За даних обставин, вказані умови не є складовою частиною договору №б/н від 01.02.2011 року, а їх положення не є обовязковими для сторони відповідача та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору № б/н від 01.02.2011 року та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» слід відмовити.

Разом з тим суд зазначає, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для не врахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідна правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 11 березня 2015 року у справі 6-16цс15 та є обовязковою до застосування при розгляді справ іншими судами.

На підставі ст.ст. 208, 525, 526, 638, 639,1050,1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 60, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Федів Л.М.