Справа № 308/2593/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до АКІБ «УкрСиббанк» в особі Закарпатського управління західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту №0 від 07.08.2008 року недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АКІБ «УкрСиббанк» в особі Закарпатського управління західного регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк», вказавши, що 07 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 60 000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення кредиту 07 серпня 2029 року. Позивач вважає, що на момент укладення кредитного договору законодавством України не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія, надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобовязання за кредитним договором в іноземній валюті чи інші платежі окрім платежів визначених ст.ст. 192, 533 ЦК України та п. «г» ч.4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».А тому, відповідно до ст.ст. 203,215,227,229 ЦК України, судом може бути визнано кредитний договір недійсним. В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просив суд розірвати кредитний договір №0 від 07.08.2008 року укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк». 21.10.2015 року представником позивача ОСОБА_2 було подано заяву про зменшення позовних вимог, просив визнати припиненим виконання зобовязань в іноземній валюті по договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.08.2008 року з моменту його підписання. Зазначеним рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено. ОСОБА_1 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права. Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до твердження того, що: згідно п. 1.2.1. спірного договору, ОСОБА_3 зобовязаний надати кредит 07 серпня 2008 року, спірний меморіальний ордер, предявлений відповідачем від 08.08.2008 року, це свідчить про те, що він не може прийматись до уваги, як доказ видачі коштів, передбачених Кредитним договором №0 від 07.08.2008 року; відповідно до відповіді на звернення до Національного Банку України нормативно-правовим актом Національного банку України, який встановлює порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валюті є Постанова Правління Національного банку України №174 «Про затвердження інструкції про ведення касових операцій банками в Україні» відповідно до якої ОСОБА_3 (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення видачі готівки один примірний видаткового касового документа з підписами та відбитком печатки(штампа) банку (філії, відділення) що є підтвердженням про видачу готівки; позивачем було заявлено в судовому засіданні, що кошти передбачені Кредитним договором №0 від 07.08.2008 року, а саме 60 000 дол. США він не отримував, це також підтверджується заявкою на видачу готівки, яка була предявлена відповідачем, в ній чітко зазначено, що на рахунок, передбачений Кредитним договором була нарахована національна валюта України гривня, а не іноземна валюта, як це передбачено умовами договору. Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, отримуючи кредит позичальник зобовязується повернути суму кредиту, а також сплатити проценти в розмірі та на умовах, передбаченими кредитним договором,а у разі порушення умов договору - сплатити пеню. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання правочину недійсним. З даними висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 60 000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення кредиту 07 серпня 2029 року. В день підписання кредитного договору Банком було перераховано на вказаний рахунок ОСОБА_1 суму згідно договору 60 000 дол.США, згідно меморіального ордеру №. Після перерахування кредитних коштів на зазначений рахунок позичальника, останнім була знята готівкою через касу Банку, що підтверджується заявою на видачу готівки №46 від 08.08.2008 року. Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 11.12.2014 року витребувано вказані оригінали документів, що підтверджують факт видачі грошових коштів позивачу. На виконання вказаної ухвали на адресу суду було надано оригінал меморіального ордеру та оригінал заяви на видачу готівки, дані докази містяться в матеріалах справи. Згідно п. 10.13. Кредитного договору, підписанням даного договору позичальник свідчить про те, що: всі умови цього договору йому цілком зрозумілі і і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням цього договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що на виконання Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808, між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» було укладено та підписано Додаток №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту. Згідно п. 16 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, «саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач. Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що кредитний договір є недійсний з підстав укладення його в іноземній валюті, оскільки укладення договору в іноземній валюті не суперечить вимогам ч.2 ст. 192 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а позивачем, відповідно до ст. ст.10,60 ЦПК України, в підтвердження заявлених вимог, не подано жодних доказів, що ОСОБА_3 не мав права надати кредит в іноземній валюті. Крім цього, згідно п.9.1. Кредитного договору зазначено, що підписання даного ОСОБА_3 підтверджує, що має всі необхідні ліцензії та дозволи НБУ, необхідні для видачі та обслуговування траншу за договором. Надання Банком кредиту в іноземній валюті та повернення позичальником такого кредиту здійснюється на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої Банком Національним банком України, та не потребує отримання Банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на операцію з наданням і одержанням резидентами кредитів в іноземній валюті, та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують та на їх правильність не впливають. Інших доводів, які б мали правове значення для вирішення справи, апеляційна скарга не містить. Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити. 2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 листопада 2015 року по даній справі залишити без змін. 3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: