Провадження № 2/161/673/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої -- судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Волинського обласного територіального медичного протитуберкульозного обєднання про скасування наказів, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування наказів. З врахуванням заяви щодо зміни предмету позову та уточнення позовних вимог (а.с.81-82), покликався на те, що 01.02.1978 року був прийнятий на посаду медреєстратора пересувного флюорографа Волинського облтубдиспансеру. Оскільки бракувало спеціалістів рентген-лаборантів, 01.02.1978 року він був направлений на професійні курси удосконалення кваліфікації з відривом від основної роботи, де навчався з 01.02.1978 року по 28.02 1978 року, успішно закінчив і отримав кваліфікацію рентген-лаборанта по флюорографії. 22.03.1979 року був призначений рентген-лаборантом пересувного флюорографа і на цій посаді працював до 22.04.1999 року, був звільнений у звязку з ліквідацією пересувного флюорографа. В подальшому з 20.01.2000 року по 01.04.2008 року знову працював рентген-лаборантом на стаціонарному рентген-пульті безпосередньо в приміщенні обєднання. При чому проходив медкомісію, як працюючий в умовах тонізуючої радіації. Медреєстратором не працював.

Однак, у трудовій книжці керівництво обєднання замість рентген-лаборанта записали мед реєстратор. Про такі записи йому не повідомило. І лише в 2012 році при зверненні до управління пенсійного фонду щодо оформлення пенсії на пільгових умовах він взнав, що в його трудову книжку було внесено записи, які не відповідають фактичній роботі. Факт підтвердження його права на пільгову пенсію записано в наказах по обєднанню №17 від 14.12.2001 року та № 59 від 14.12.2006 року.

На підставі викладеного, просив скасувати накази відповідача № 19 від 28.01.1980 року про переведення на посаду медреєстратора пересувного флюорографа та № 5 від 20.01.2000 року про прийняття на посаду медреєстратора пересувного флюорографа, а також внести відповідні зміни в трудову книжку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Позивач, разом з тим, не заперечував, що підписував посадову інструкцію, а також того, що не має спеціальної медичної освіти.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що позивачу було відомо про те, що він працює на посаді мед реєстратора, з наказами ознайомлювався, про що свідчать його підписи в особових картках. Позивач працював на посаді рентген-лаборанта кілька місяців, однак потім був переведений на посаду медреєстратора, бо не мав освіти. Державною експертизою умов праці, проведеною в обєднанні в 2012 році, було виявлено порушення, що призвели до неправомірного рішення атестаційної комісії щодо підтвердження права медреєстратору на пільгове пенсійне забезпечення. Дія відповідних наказів в цій частині була припинена. Просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

З записів в трудовій книжці позивача (а.с.6-7) судом встановлено, що 01.02.1978 року позивач ОСОБА_2 був зарахований на посаду медреєстратора пересувного флюорографа Волинського облтубдиспансеру.

З 01.02.1978 року по 28.02.1978 року за направленням Волинського облтубдиспансеру ОСОБА_2 навчався на курсах підвищення кваліфікації рентген-лаборантів по флюорографії, що підтверджується відповідними направленням та посвідченням (а.с.12-13).

22.03.1979 року ОСОБА_2 було переведено на посаду рентген-лаборанта пересувного флюорографа.

А, 28.01.1980 року переведено на посаду медреєстратора пересувного флюорографа.

22.04.1999 року позивача було звільнено з роботи в звязку з ліквідацією пересувного флюорографа згідно зі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП.

З 23.07.1999 року по 19.01.2000 року позивач отримував допомогу по безробіттю.

20.01.2000 року позивач ОСОБА_2 був прийнятий на посаду медреєстратора пересувного флюорографа Волинського обласного територіального протитуберкульозного обєднання.

Зазначені в трудовій книжці позивача дані співпадають із даними особових карток кадрового діловодства (а.с. 110, 121), в яких містяться підписи позивача про ознайомлення з наказами щодо нього.

Крім того, в трудовій книжці містяться три записи про підтвердження права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до наказів № 47 від 14.12.2001 року, № 59-од від 14.12.2006 року, № 13-ос від 31.03.2008 року.

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (заступник генерального директора ВОТМПО), що на час працевлаштування позивача він був головним лікарем облтубдиспансеру. ОСОБА_2 був тимчасово переведений на посаду рентген-лаборанта з умовою, що піде вчитися в медучилище. Девять місяців відпрацював рентген-лаборантом. Однак, вчитися не пішов, хоча весь час пропонували. В звязку з цим, його не могли утримувати на посаді рентген-лаборанта, а тому перевели на посаду медреєстратора пересувного флюорографа. Виїжджав в райони з бригадою 2-3 людини. Певний час посада медреєстратора відносилась до категорії 1-А, бо реєстрацію проводив в машині (пересувному флюорографі) і йому перепадала доза радіації. Пізніше позивач працював медреєстратором на стаціонарі в облтубдиспансері. Рентген він не робив, бо порушення.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що працює в ВОТМПО інспектором з кадрів з 1996 року. Наказ № 5 від 20.01.2000 року про прийняття ОСОБА_2 на посаду мед реєстратора пересувного флюорографа було видано на підставі його заяви. ОСОБА_2 був прийнятий на посаду, яка на той час була в штатному розписі. Проводилася атестація робочих місць, яка буває раз на пять років. Він пройшов атестація, як такий, що має право на пільгову пенсію. Однак, перевірка інспекції праці встановила, що він не має такого права. Позивач не може бути рентген-лаборантом, оскільки він не має медичної освіти.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судовому засіданні стверджували, що позивач ОСОБА_2 з 1978 року працював рентген-лаборантом пересувного флюорографа до 1999 року, бо їздив в райони з бригадою. На якій посаді вінбув оформлений, свідки не знали. Однак, жоден із свідків не працював в одній пересувній бригаді із позивачем. Крім того, свідки вказували на те, що з 2000 року позивач працював як рентген-лаборант в стаціонарі, бачили як проявляв плівки.

Однак, такі пояснення вказаних свідків, жодним чином не підтверджують факту роботи позивача в якості рентген-лаборанта, а лише вказують на те, що позивач міг виконувати роботу, яка не є характерною для посади медреєстратора.

Крім того, судом встановлено, що в 2012 році Головним управлінням праці було проведено експертизу якості проведення атестації робочих місць за умовами праці у Волинському обласному територіальному медичному протитуберкульозному обєднанні, висновком якої встановлено, що в обовязках функціонально-посадової інструкції медреєстратора рентген-діагностичного відділення, затвердженої генеральним директором ВОТМПО, містилися роботи, які не є характерними для нього та не передбачені випуском 78 ДКХП. Що свідчить про неправильне застосування атестаційною комісією диспансеру розділу ХХIV Списку №2, яке призвело до неправомірного її рішення щодо підтвердження права реєстратору медичному на пільгове пенсійне забезпечення.

За результатами вказаної перевірки наказом від 06.01.2013 року №4.1-од було припинено дію наказів від 02.12.1996 року № 56од, від 14.12.2001 року № 47-од, від 14.12.2006 року № 59-од в частині підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 реєстраторам медичним, як таке що встановлене всупереч чинному законодавству.

Відповідно до Державного класифікатора професій лаборанти відносяться до Розділу 3 Фахівці, а реєстратори до Розділу 4 Технічні службовці.

Кваліфікаційний рівень робіт, що виконуються, визначається залежно від вимог до освіти, професійного навчання та практичного досвіду працівників, здатних виконувати відповідні завдання та обовязки. Професії, повязані з виконанням робіт високої кваліфікації, вимагають від особи кваліфікації на рівні молодшого спеціаліста.

Розділ 3 Фахівці вміщує професії, професії, яким відповідає кваліфікація за дипломом чи іншим відповідним документом:

- молодшого спеціаліста;

- бакалавра;

- спеціаліста, що проходить післядипломну підготовку (стажування інтернатуру, клінічну ординатуру тощо);

- спеціаліста (на роботах з керування складними технічними комплексами чи їх обслуговування).

Тобто, для працевлаштування на посаду рентген-лаборанта позивачу необхідно було мати як мінімум освіту молодшого спеціаліста в галузі медицини.

Разом з тим, позивач такої освіти не здобув.

Курси підвищення кваліфікації рентген-лаборантів тривалістю в один місяць не мали наслідком присвоєння відповідної кваліфікації і не давали права позивачу обіймати посаду рентген-лаборанта.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України в редакції від 17.01.1980 року, яка діяла на момент переведення позивача з посади рентген-лаборанта на посаду медреєстратора, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, допускається тільки за згодою робітника або службовця, за винятком випадків передбачених у статтях 33, 34, 147 цього Кодексу. (тимчасове переведення чи стягнення за порушення трудової дисципліни).

Оскільки, позивачу зі слів керівництва було відомо про те, що для роботи на посаді рентген-лаборанта йому необхідно отримати середню спеціальну медичну освіту, однак такої освіти він не здобув, суд вважає, що переведення його з посади рентген-лаборанта пересувного флюорографа на посаду медреєстратора пересувного флюорографа 28.01.1980 року відповідно до наказу № 19 відбулося зі згоди позивача. Крім того, така згода підтверджується його підписом в особовій картці, що свідчить про його ознайомлення з відповідним наказом.

22.04.1999 року позивач був звільнений з займаної посади згідно зі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП, отримав трудову книжку на руки, подавав її в Луцький міський центр зайнятості для отримання допомоги по безробіттю, що підтверджується відповідними штампом і печаткою центру в трудовій книжці. А тому пояснення сторони позивача про те, що він не знав, на якій посаді працює не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 22 КЗпП України в редакції від 24.12.1999 року, яка діяла на момент повторного прийняття позивача на роботу, вимоги щодо рівня освіти працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Вимоги щодо медичної кваліфікації працівника на посаді рентген-лаборанта як мінімум на рівні молодшого спеціаліста станом на 2000 рік не змінилися, що підтверджується Державним класифікатором України Класифікатором професій ДК 003-95, затвердженим і введеним в дію Наказом Держстандарту України від 27.07.1995 року № 257.

А тому, за відсутності у нього медичної освіти позивач 20.01.2000 року наказом № 5 не міг бути прийнятий на кваліфіковану посаду рентген-лаборанта. Відповідно позивач був прийнятий на ту ж посаду, з якої його було звільнено 22.04.1999 року, на посаду медреєстратора пересувного флюорографа.

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що знайомився з посадовою інструкцією і підписував її, а тому позивач знав, що працює саме на посаді медреєстратора, про це також свідчить його підпис в особовій картці.

Виконання позивачем на посаді медреєстратора не характерних займаній посаді обовязків не свідчить про його роботу на посаді рентген-лаборанта.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у звязку з повідомленням ним або членом його сімї про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що стороною відповідача повністю доведена правомірність оскаржуваних позивачем наказів, а тому, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 33, 234 КЗпП України в редакції від 17.01.1980 року, ст.ст. 22, 24, 29, 30, 31, 42, 42-1 КЗпП України в редакції від 24.12.1999 року, ст.ст. 232, 233 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Волинського обласного територіального медичного протитуберкульозного обєднання про скасування наказів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій