Номер провадження: 22-ц/785/3044/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Железнова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на спадкове майноза апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики посилаючись на те, що 27 вересня 2014 року він передав їй гроші у сумі 4000 дол.США з умовою повернення до 27 жовтня 2014 року, однак по закінченню строку гроші не було повернуто.

У звязку зі смертю 26 грудня 2014 року ОСОБА_5, в судовому засіданні 11 грудня 2015 року судом було залучено до участі у справі її правонаступника доньку ОСОБА_4.

28 січня 2016 року позивач ОСОБА_3 уточнивши позов, звернувся до ОСОБА_4 з вимогами про стягнення заборгованості за договором позики від 27 вересня 2014 року у розмірі 4000 дол.США, що у гривневому еквіваленті складає 99480 грн. та три відсотки річних у розмірі 3997,65 грн. шляхом звернення стягнення на спадкове майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а також про стягнення судових витрат.

В обґрунтування уточненого позову ОСОБА_3 вказував на те, що ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому відповідно до ст.1282 ЦК України вона має відповідати за борг спадкодавця спадковим майном.

У судовому засіданні:

- позивач та його представник повністю підтримали позов;

- відповідач ОСОБА_4 та її представники позовні вимоги не визнали. Відповідач вказувала на те, що позивача до поховання ОСОБА_5 взагалі не знала, грошей її матір не отримувала.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 за договором позики від 27 вересня 2014 року у розмірі 4000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 99480 грн. та 3% річних у розмірі 482,4 грн., звернуто стягнення на спадкове майно прийняте ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, інн НОМЕР_1) після смерті ОСОБА_5, померлої 26 грудня 2014 року, а саме на квартиру АДРЕСА_2, в межах суми боргу на загальну суму 99962,4 грн., шляхом проведення прилюдних торгів за ціною визначеною субєктом оціночної діяльності та відповідно до вимог визначених Законом України «Про виконавче провадження».

В іншій частині вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, інн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 840,02 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, інн НОМЕР_1) в дохід держави судовий у розмірі 159,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи частково вищевказаний позов, суд першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 625, 1261, 1268, 1270, 1281, 1282, 1046 ЦК України, правильно виходив з наступного.

Згідно з розпискою, 27 вересня 2014 року ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_3 гроші у сумі 4000 доларів США для оформлення приватизаційних документів на квартиру та погашення комунальних боргів. Гроші позичила з метою подальшого продажу квартири строком до 27 жовтня 2014 року (а.с. 09).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

26 грудня 2014 року ОСОБА_5 померла (а.с. 22).

Оскільки, за своє життя ОСОБА_5 гроші не повернула, строк зобовязання порушила, тому сума основного боргу складає 4000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 28 січня 2016 року складає 99480 грн. (4000 дол.США Х24,87 грн.) та 3% річних за 59 днів, тобто з 27 жовтня до 26 грудня 2014 року, складає 482,42 грн. (99480 грн.Х3%/100% /365 днів Х56 днів) .

Доводи позивача про розрахунок трьох процентів на час розгляду справи є безпідставними, оскільки після смерті особи нарахування відсотків припиняється (ст. 608 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

22 квітня 2015 року ОСОБА_4, яка є донькою померлої ОСОБА_5, звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 прийняття спадщини після матері (а.с. 46,49-51).

Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

22 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 з вимогою та просив довести до відома спадкоємців, які прийняли спадщину про про обов язок спадкодавця (а.с.65-66).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_5 є власницею квартири АДРЕСА_3 (а.с.10).

Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позивач своєчасно звернувся в вимогою до спадкоємця, а саме протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є 26 грудня 2014 року та до 26 червня 2015 року.

Посилання відповідача на пропущення строку для звернення з вимогами до спадкоємця, районний суд вірно не прийняв до уваги, оскільки це суперечить вказаним нормам, а строк предявлення позову до ОСОБА_4 26 січня 2015 року не пов'язаний зі строком вказаним в ст. 1281 ЦК України та не може бути підставою для відмови в задоволення вимог кредитора.

Приймаючи до уваги встановлений судом розмір заборгованості ОСОБА_5, прийняття відповідачем спадщини після її смерті у вигляді квартири АДРЕСА_4, суд першої інстанції правильно вказав, що в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_3 за договором позики від 27 вересня 2014 року у розмірі 4000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 99480 грн. та 3% річних у розмірі 482,4 грн., необхідно звернути стягнення на вказане спадкове майно в межах суми боргу на загальну суму 99962,4 грн., шляхом проведення прилюдних торгів за ціною визначеною субєктом оціночної діяльності та відповідно до вимог визначених Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання такого договору, але й факту передачі грошей позичальнику.

Як вбачається з положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав відповідну розписку складену відповідачем.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити .

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на спадкове майно - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2