Справа № 579/337/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2016 року м.Кролевець

Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді Бєгунової О.В.,

за участі секретаря судового засідання Писаренко О.М.,

з участю: позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кролевець Сумської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

позивачка звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: вул.Цимбала, 2, м.Кролевець Сумської області, Україна. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 08.05.2007 року вона є власником цього будинку.

Колишня власниця ОСОБА_4 і її чоловік ОСОБА_3 хоча фактично і звільнили будинок після його продажу, однак в порушення умов укладеного між ними договору з реєстраційного обліку не знялися, у звязку з чим позивачка не може оформити субсидію, а факт перебування їх на реєстраційному обліку в належному позивачці будинку порушує її права власника.

Позивачка в порядку захисту свого права власності просить визнати відповідача таким, що втратив право користування її будинком.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали повністю з указаних вище підстав.

Відповідач, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши у заяві, що позовні вимоги визнає (а.с.42).

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, зясувавши всі обставини і дослідивши докази, надані на їх підтвердження, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок №2 по вул.Цимбала в м.Кролевець Сумської обл. належить на праві приватної власності позвачці ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 8 травня 2007 року, укладеного між нею та ОСОБА_4, зареєстрованого державним нотаріусом в реєстрі за № 1-546 (а.с.9). Право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок зареєстроване в Комунальному підприємстві «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідним витягом (а.с.10).

На сьогодні в житловому будинку позивачки зареєстровані: дочка позивачки - ОСОБА_5, онука - ОСОБА_6, колишня власниця будинку ОСОБА_4, яка померла 15 березня 2016 року (а.с.43), і її чоловік ОСОБА_3 - відповідач. Дані обставини підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян у вказаному житловому будинку (а.с.13-14) та довідкою виконкому Кролевецької міської ради Сумської області №775 від 11 лютого 2016 року (а.с.11).

Відповідач фактично квартирою не користується, однак після продажу будинку добровільно з реєстрації не знявся, незважаючи на вимоги позивачки.

Відповідно до акту, складеного 5 лютого 2016 року комісією, до складу якої ввійшли три особи, які проживають по сусідству з позивачкою, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, будучи зареєстрованими в будинку, з травня 2007 року в даному будинку не проживають, їх особистих речей в будинку немає, спальних місць та інших ознак, що вказують на фактичне проживання даних осіб в будинку не виявлено. (а.с.12).

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України, визначений перелік способів захисту не є вичерпним.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема передбачено, що зняття з місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права відповідача на користування будинком та обсяг цих прав залежало від виникнення у його дружини ОСОБА_4 права власності на цей будинок.

Таким чином, з припиненням права власності ОСОБА_4 на будинок №2 по вул.Цимбала в м.Кролевець Сумської обл. (у звязку з продажем будинку позивачці) відповідач також втратив право користування цим будинком.

Саме у такий спосіб, який по суті усуває для позивачки перешкоди у користуванні її квартирою з боку відповідача, підлягає захисту її порушене право.

За клопотанням позивачки судові витрати покладаються на неї.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням житловим будинком за адресою: вул.Цимбала, 2, м.Кролевець Сумської області, Україна.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення; особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7