Справа№592/1108/16-ц
Провадження №2/592/802/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

при секретарі: Троценко Ю. Ю. ,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

за участю представниці відповідача 1 за довіреністю: ОСОБА_2 .

за участю представників відповідача 2 за довіреністю: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю представника відповідача 3 за довіреністю: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України, прокуратури Сумської області, УМВС України в Сумській області про стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

03.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою до Державного казначейства України, прокуратури Сумської області, УМВС України в Сумській області про стягнення шкоди, в якій він зазначив про те, що 25.03.2009 року Ковпаківською прокуратурою м. Суми його незаконно було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ст. 246 КК України. Його незаконно звинуватили, нібито він, будучи посадовою особою головним лісничим Сумського агролісгоспу, своїми умисними протиправними діями, які виразилися у видачі завідомо неправдивого документу лісорубного квитка № 6 від 28.01.2008 року з даними про наявність у кварталі 1 виділу № 15 та те, що його постійним лісокористувачем являється ДП Сумський агролісгосп , що нібито спричинило тяжкі наслідки, оскільки навколишньому природному середовищу нанесена шкода в сумі 736448 грн. 50 коп. , вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України видача завідомо неправдивого документу, кваліфікуючою ознакою якого є настання тяжких наслідків. Крім того нібито він своїми умисними протиправними діями, які виразились у видачі лісорубного квитка № 6 від 28.01.2008 року на проведення рубки дерев, які не являлися власністю ДП Сумський агролісгосп , тобто вчиненні умисних дій, направлених на проведення незаконної рубки, що спричинило тяжкі наслідки оскільки навколишньому природному середовищу нанесена шкода в сумі 736448 грн. 50 коп. , вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 365 КК України умисне вчинення особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам держави, кваліфікуючою ознакою якого є настання тяжких наслідків. Нібито він своїми умисними діями, які виразились в видачі лісорубного квитка на проведення рубки дерев, які не являються власністю чи у користуванні ДП Сумський агролісгосп вчинив злочин передбачений ст. 246 КК України незаконна порубка дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду. Кримінальна справа була порушена незаконно, необґрунтовано, без жодних доказів на підтвердження його вини. Так, відповідно до ст. 94 КПК України справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину. Зазначені вимоги закону не були дотримані при порушенні вказаної кримінальної справи, слідство ні на момент порушення кримінальної справи, ні на час досудового слідства не мало жодних достовірних та достатніх доказів, які б вказували на факт злочину і його вчинення. Незважаючи на явну недостатню наявність матеріалів для порушення кримінальної справи, отриманих в ході дізнання, прокуратура все ж порушила справу і продовжила явно незаконні обвинувальні нахили при її розслідуванні, покази та його заперечення до уваги не бралися. При цьому дії прокуратури несли не тільки незаконний характер, але й не професійний. При порушенні та розслідуванні справи були повністю проігноровані вимоги законодавчих документів. Крім цього, працівниками прокуратури повністю проігноровані вимоги п. 2 ст. 64 КПК України в частині того, в чому саме полягає винність у вчиненні злочину, (які нормативні та законодавчі акти були порушені) і в чому саме полягає мотив злочину. Таким чином, в суді були зясовані обставини, які умисно прокуратурою не бралися до уваги, як в ході дослідчої перевірки, так і в ході розслідування кримінальної справи, у звязку з зим зазначена кримінальна справа постановою суду від 16.12.2010 року була повернута на додаткове розслідування, оскільки досудове слідство було проведено неповно та неправильно. Але на цьому незаконні дії відносно нього не закінчилися. З незрозумілих причин його знову звинуватили по всім статтям як і раніше. При ознайомленні з справою він зіткнувся з новими документами в справі, а деякі документи і зовсім зникли. Він вважає, що справа навмисно була сфальсифікована і підтвердження цьому є : - а. с. 43 це посадова інструкція зовсім на іншу посаду, а саме: на лісничого; - а. с. 111 це посадова інструкція, яку він бачив перше і не має до неї жодного відношення, підпис про ознайомлення з нею стоїть зовсім іншої людини, крім того посадова інструкція в кримінальній справі в обвинувальному вироку за своїм змістом та текстом зовсім інша. Незрозуміло яким чином у справі зявилася довідка ДП Сумський інститут землеустрою (т. 1 а. с. 51) , яка повністю проти лежить першому листу (т. 1 а. с. 34) , що надавалася згідно запиту суду на першому судовому засіданні. Вищезгадане порушує вимоги ст. 62 Конституції України в частині того, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, крім того працівники прокуратури в ході досудового слідства вимагали свідчення під тиском, свідченням чого є записи судових засідань. Після неодноразових усних і письмових звернень до прокуратури він не отримав жодної суттєвої відповіді, тільки формальні відписки, кримінальна справа неодноразово закривалася, на час проведення перевірок та надання звітів, і знову відкривалась. 14.03.2011 року після проведення всіх можливих експертиз справу було перекваліфіковано з ч. 2 ст. 366 на ч. 1 ст. 366 КК України, обєднану з кримінальною справою № 09790001, без жодних підстав. Постійні погрози, безпідставне вилучення вогнепальної зброї, взяття відбитків пальців, умовляння згодитися на закриття справи за строком давнини, він розцінює як умисне затягування справи та методи психологічного тиску. 06.06.2012 року звернувшись до прокуратури щодо ходу справи, йому повідомили про те, що справи в прокуратурі немає, вона знаходиться в одному з райвідділів міліції міста Суми. Вважає це рішення безпідставним та незаконним, зробленим з метою заховати матеріали справи для запобігання виявлення сфальсифікованих документів та інших порушень. Після його звернення до суду всі постанови були скасовані як незаконні, організована слідча група та відкриті всі статті КК України як і раніше: ст. 246, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 на його дружину та її директорів було порушено кримінальні справи, з метою змусити його погодитись на умови прокуратури. 02.10.2013 року Ковпаківський районний суд м. Суми під головуванням судді Литовченка О. В. повернув справу прокурору м. Суми на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового слідства. Ухвалою від 17.04.2014 року слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми Клімашевською І. В. постанову старшого прокурора м. Суми ОСОБА_6 від 27.12.2013 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007223 від 30.10.2013 року, було скасовано (незрозуміло як справа була перекваліфікована з ч. 1 ст. 366 на ч. 1 ст. 191 КК України) . Матеріали кримінального провадження № 0007232 за рішенням суду необхідно було повернути до прокуратури м. Суми для організації досудового розслідування, але справу знову направили в органи УМВС. 30.12.2014 року кримінальне правопорушення було перекваліфіковане слідчим УМВС з ч. 1 ст. 366 КК України на ч. 1 ст. 365 КК України Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу . Цього ж дня, тобто 30.12.2014 року кримінальні провадження № 0007223 та № 0007222 були обєднані в одне провадження за № 0007223 та слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження відповідно до резолютивної частини. Незрозуміло чому слідчий закриває кримінальні провадження № 0007223 та № 0007422, адже дані кримінальні провадження обєднані в одне кримінальне провадження з присвоєнням єдиного номеру № 0007223. Також при перекваліфікації 30.12.2014 року слідчим кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 366 КК України на ч. 1 ст. 365 КК України слідчому вже достеменно було відомо про те, що він не відносився до категорії працівників правоохоронних органів, не є субєктом даного злочину, про що слідча ОСОБА_7 зробила висновок в оскаржуємій постанові 30.12.2014 року. Звернувшись до органів УМВС 16.11.2015 року він не отримав жодної більш менш змістовної відповіді на поставлені ним питання (копії додаються) . Таким чином, протягом 2009 2015 років відносно нього проводилися слідчі перевірки працівниками МВС, прокуратурою, велося досудове слідство, судовий розгляд, після суду додаткове розслідування, вилучення зброї, взяття відбитків пальців. Всі дії слідчого прокуратури та прокурора, слідчих УМВС істотно порушили його права. Під час перебування під слідством і дії запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, він зазнав істотних моральних страждань, які полягали у хвилюваннях у звязку з необґрунтованим перебуванням під слідством, притягненням до кримінальної відповідальності, слідчими діями за його участі, проведенням виїмки зброї на очах дітей і сусідів. Як людина, він зазнав приниження через необґрунтоване обмеження свободи пересування, розповсюдження серед родичів, друзів, знайомих, колег по роботі, недостовірної інформації про його злочинну поведінку . Душевні хвилювання посилилися втратою роботи, неможливістю займатися громадською діяльність, погіршення стану здоровя, іншими факторами. Тим більше що він проживає в приватному секторі, де має істотну вагу громадська думка, яку відносно нього було сформовано прокуратурою. Його вважали і ще вважають злочинцем і в цьому вина прокуратури, хоча він чесна і порядна людина. Він тривалий час не міг нормально та вільно пересуватися усі знайомі розпитували його про кримінальну справу, натякаючи на його вину. Важливу моральну шкоду спричинив і наступний фактор, маючи специфічну професію, він не міг і не може влаштуватися на роботу за спеціальністю, що привело до втрати професійних знань та навиків. Важливу моральну і матеріальну шкоду спричинив той факт, що неодноразові порушення кримінальних справ, слідчі дії, негативна інформація про нього як, про злочинця поширювався в засобах ЗМІ, а саме: в газеті Ваш Шанс , телеканалом ВІДІКОН та 5 Каналом . В цілому вже самим порушенням кримінальної справи відносно нього, йому було завдано істотної моральної шкоди, оскільки він завжди був законослухняним громадянином, веду благополучний спосіб життя, працевлаштований, має 2 (двох) неповнолітніх дітей. Порушенням справи йому завдали психічних переживань, підірвали його віру у правосуддя. Він часто був змушений відлучатися на допити, судові засідання, бесіди з адвокатом. Все це істотно погіршило його взаємостосунки з оточуючими. Ще до початку порушення кримінальної справи, під тиском працівників прокуратури, керівництво підприємства почало негативно до нього відноситися, в результаті чого він змушений був звільнитися з роботи. Він складно морально переживав ці події, на психічній основі у нього порушився нормальний ритм сну, часто він не спав ночами, переживав, зявилися головні болі, схуд на 30 кг. Після вищезазначеного, а також розповсюдження серед сусідів і на роботі недостовірної інформації про вчинення ним злочинів, у нього зявилися складнощі в спілкуванні з оточуючими, друзями, знайомими, сусідами, колегами по роботі. Це істотно принижувало і продовжує принижувати його честь та гідність, знижує його оцінку оточуючими та самооцінку. Таким чином, всі протиправні дії відповідача щодо нього, зокрема, завідомо незаконне порушення кримінальної справи, незаконне застосування щодо нього примусового заходу у вигляді підписки про невиїзд, всі слідчі дії за його участі, незаконна виїмка зброї, притягнення його до кримінальної відповідальності і предявлення обвинувачення у службовому злочинні, поширення компрометуючої та неправдивої інформації, віддання його під суд, завдали йому істотної моральної шкоди, зокрема душевні страждання та моральні переживання, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього у звязку з незаконним перебуванням під слідством та судом, а також у приниженні його честі і гідності. Вказані ним обставини та факти підтверджуються матеріалами кримінальної справи № 09790001, судової справи № 1806/1-750/2, його поясненнями, а також поясненнями свідків і другими доказами, які будуть надані суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України він має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Він вважає, що спірні правовідносини врегульовані ст. 1176 ЦК України, а також законом Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянам незаконними діями органами дізнання, досудового слідства, прокуратурою і суду від 01.12.1994 року. Згідно п. 1 ст. 1, п. 5. ст. 3 зазначеного закону моральна шкода підлягає відшкодуванню громадянину внаслідок незаконного засудження, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконне накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадянина. Згідно ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного захисту тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовуються державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами дізнання, досудового слідства, прокуратурою, суду від 01.12.1994 року, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах встановленим цивільним законодавством. Відповідно до ч. 3 ст. 13 цього закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше 1 мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Із вказаних обставин встановлено, що відносно нього було незаконно порушено кримінальну справу загалом 81 місяць він знаходиться під слідством та судом, до нього було незаконно застосовано запобіжний захід у вигляд підписки про невиїзд, вилучено зброю, притягнуто до кримінальної відповідальності, предявлено обвинувачення, тобто доводиться наявність передбачених законодавством підстав для відшкодування шкоди. Вказані обставини безперечно завдали значні моральні страждання. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на сьогоднішній день 1330 грн. , розмір відшкодування матеріальної шкоди не може бути менше ніж 81 х 1330 = 107730,0 грн. . Виходячи з вищевикладених обставин при визначенні остаточної суми моральної компенсації потрібно враховувати всі протиправні дії відповідача, високій ступінь його психічних переживань, не відновлювальні втрати, порушення життєвих звязків, планів, нормального ритму життя, його страждання як людини, яку було позбавлено можливості жити у звичайних умовах. Також потрібно врахувати, такі обставини як обмеження його свободи пересування, поширення недостовірної інформації про злочинну діяльність серед його оточення, безперечно призвели до руйнації життєвих планів та порушення нормальних соціальних звязків і тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя, його хвилювання, перебування під слідством, проведення слідчих дій за його участі, перебування під судом, а також через звинувачення у вчиненні службового злочину. Враховуючи викладене та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, діями відповідача йому завдано значну моральну шкоду і мінімальна сума моральної компенсації має бути не менше 736488 грн. 50 коп. . Докази на підтвердження викладених обставин частково додаються до позивної заяви, інші докази буде подано чи про них заявлено до або під час судового засідання. Відповідно до положень ст. 29 Закону України Про державний бюджет України безспірне списання коштів з рахунку державного бюджету України здійснюється Державним казначейством України, тому саме з нього слід стягнути суму компенсації позивачу. Відповідно до ст. 14 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами дізнання, досудового слідства, прокуратурою і суду від 01.12.1994 року, п. 6 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито , а також п. 5 ч. 4 ст. 81 ЦПК України, сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат і витрат на ІТЗ. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 23, 1167, 1176 ЦК України; ст. ст. 1, 2, 3, 4, 11, 14 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратурою і суду від 01.12.1994 року, ст. ст. 3, 79, 118, 119 ЦПК України, п. 6 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито , беручи до уваги положення Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не майнової шкоди) , він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 736488 (сімсот тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень 50 копійок на відшкодування моральної шкоди (вхідний № 3918/16 від 03.02.2016 року) (а. с. 2 6) .

16.02.2016 року в судовому засіданні представник УМВС України в Сумській області за довіреністю ОСОБА_5 надав суду заперечення по справі за позовом ОСОБА_1 , в якому він зазначив про те, що УМВС України в Сумській області розглянуто матеріали цивільного позову ОСОБА_1 (далі позивач) до Державного казначейства України, прокуратури Сумської області та УМВС України в Сумській області про стягнення шкоди. Він повідомляє про те, що не визнає позовних вимог позивача з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду громадянинові відшкодовуються (повертаються) : 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності) , конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Ст. 12 даного Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу) . Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. П. 11 спільного наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41 Про затвердження Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду також передбачено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в п. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи в районний (міський) суд (до судді) , який розглядав справу про адміністративне правопорушення. Відповідно до п. 12 один з органів, перелічених в п. 11 Положення у місячний термін з дня звернення громадянина, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену ч. 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу) . Не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека. Відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 3, 4, ст. 3 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідний територіальний орган Державного казначейства, до якого звернувся громадянин за відшкодуванням шкоди, надсилає до Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі заявку, в якій вказує суму відшкодування, а Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі надсилає заявку до Головного управління Державного казначейства України. Головне управління Державного казначейства України перераховує вказані кошти на рахунок Управління Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, а останні на рахунок відповідного територіального органу Державного казначейства для виплати їх громадянинові. Виплата громадянинові суми відшкодування проводиться установою банку на підставі чека, виданого органом Державного казначейства після подання громадянином копії постанови (ухвали) органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду про розмір відшкодування шкоди за умов наявності коштів на рахунку відповідного територіального органу Держказначейства. Отже, наведеними вище нормативними актами чітко передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду і він полягає в зверненні, з відповідною заявою до органу який закрив кримінальну справу справу, а не в подачі цивільного позову до суду. Окрім цього, відповідно до вимог ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Разом із тим, позивач не зазначив якими саме протиправними, на його думку, діями йому завдано шкоду, а також які при цьому порушено права. Окрім того позивач не наводить жодного доказу на підтвердження суми завданої йому матеріальної шкоди в розмірі 736488 грн. 50 коп. . При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. В даному випадку ст. 4. Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, З, 4, 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Ст. 13 даного Закону передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12. Згідно абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.05.1995 року обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду № 266/94-ВР від 01.12.1994 року розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, законом прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати, а не встановлюватись позивачем особисто. За таких обставин, для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 736488 грн. 50 коп. , як зазначає позивач в своєму позові, також немає законних підстав. З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 27, 31ЦПК України, він просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного казначейства України, прокуратури Сумської області та УМВС України в Сумській області про стягнення шкоди в повному обсязі (а. с. 18, 19) .

16.02.2016 року в судовому засіданні представниця прокуратури Сумської області за довіреністю ОСОБА_3 надала суду заперечення проти позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області, УМВС України в Сумській області про відшкодування шкоди, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/1108/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області, УМВС України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди. Вона вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Звертаючись із позовом до суду про відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, ОСОБА_1 відповідачами у справі зазначив прокуратуру Сумської області, Державну казначейську службу України та УМВС України в Сумській області. Проте, зі змісту ст. 1176 ЦК України вбачається, що субєктом цивільно-правової відповідальності у цих випадках є держава, від імені якої обовязки з відшкодування шкоди здійснює Державна казначейська служба Україна, а не конкретний судово-слідчий орган, діями якого заподіяно шкоду. Крім того, відповідно до п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року судам розяснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону Про оперативно-розшукову діяльність ) . З огляду на викладене, прокуратура Сумської області у вказаній справі не є належним відповідачем. Згідно з ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, серед іншого, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримані. Враховуючи, що на цей час досудове слідство у кримінальному провадженні триває, остаточного рішення, яке надає позивачу право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів не прийнято, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні (а. с. 20, 21) .

10.03.2016 року представниця Державної казначейської служби України головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області ОСОБА_2 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення проти позову, в якому вона, в якому вона зазначила про те, що Державна казначейська служба України розглянула лист, ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.02.2016 року по справі № 592/1108/16-ц, позовну заяву ОСОБА_1 від 03.02.2016 та повідомляє наступне. Компетенція Державної казначейської служби України визначена Бюджетним кодексом України та Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215 (далі Положення) . Відповідно до п. 17 Положення Державна казначейська служба України є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Зміст даної правової норми свідчить про те, що Державна казначейська служба України є самостійним субєктом цивільних правовідносин (в тому числі і відносин, що виникають із факту заподіяння шкоди) . На момент відкриття провадження у справі ні Державна казначейська служба України, як самостійна юридична особа, ні працівники зазначеного державного органу не вчиняли по відношенню до позивача жодних протиправних дій, що могли б порушити його законні права та інтереси, а також призвести до заподіяння останньому моральної шкоди. Ч. 1 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відшкодування шкоди (у тому числі моральної шкоди) у випадках, передбачених п. п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Отже, у разі встановлення факту заподіяння шкоди її відшкодування здійснюється з державного бюджету, а не з окремої юридичної особи публічного права, яка здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України. Щодо відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди вона повідомля наступне. П. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дана норма підтверджується і п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, згідно якому під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи вищевикладене, до позовної заяви не додано документальних підтверджень щодо наведених у позовній заяві даних про хвороби та лікування позивача, а також неможливістю займатися громадською діяльністю та звільненням з роботи, що повязані з відкриттям щодо нього кримінального провадження та незаконними діями працівників МВС та прокуратури Сумської області. Щодо опублікування в газеті інформації про відкриття кримінального провадження щодо особи позивача зазначає наступне. Відповідно до п. 24 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду , якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були опубліковані в пресі, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу дізнання, слідчого, прокурора або суду редакції повинні протягом одного місяця зробити повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина (ст. 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні ) . В тому разі, коли редакція газети, журналу або іншого друкованого видання не опублікує таке повідомлення, зазначені особи можуть звернутися з подібною вимогою до районного (міського) суду. Однак, згідно з наявними матеріалами позовної заяви відсутні будь-які документальні підтвердження поширених в ЗМІ відомостей, які наводяться в позовній заяві, про відкриття кримінальної справи щодо особи позивача. Також, залишається не підтвердженим використання позивачем вказаного способу захисту своїх порушених прав та інтересів як звернення до відповідної редакції засобу масової інформації щодо розповсюдження останніми спростування поширених про особу позивача відомостей. Крім того, необхідно враховувати положення ст. 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду , що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Так, відповідно до абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Також, відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд зобовязаний враховувати вимоги розумності та справедливості. Крім того, у звязку з існуючою соціальною напругою та тяжким фінансовим становищем в державі, при постановленні судових рішень необхідно керуватися принципом економного та раціонального використання бюджетних коштів, з метою недопущення надмірних втрат Державного бюджету України. У позовній заяві позивач зазначає, що йому заподіяна моральна шкода у розмірі 736488,50 грн. . Однак, при цьому позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди, а також взагалі не наводить обґрунтованих розрахунків, з яких він виходить при визначенні моральної шкоди саме в такому розмірі. Ст. 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищевикладеного, з метою захисту інтересів держави, вона просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог (вхідний № 9348 від 10.03.2016 року) (а. с. 36, 37) .

Із змісту витягу з кримінального провадження № 0007223 (№ 1) вбачається, що дата надходження заяви, повідомлення або виявлення з іншого джерела: 29.12.2008 року. Заявник або потерпілий: матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до кримінальних правопорушень (код) . Дата внесення до ЄРДР: 30.10.2013 року. Наслідок розслідування. Правова кваліфікація: (КК України 2001) ст. 365 ч. 1. Фабула: посадова особа ДП Сумський агролісгосп , займаючи посаду головного лісничого 28.01.2008 року, умисно, явно виходячи за межі наданих їй прав та повноважень, склала лісорубний квиток № 6, затвердивши його своїм підписом, в який були внесені завідомо неправдиві відомості, на підставі чого 29.01.2008 року був укладений договір на виконання лісозаготівельних робіт та незаконно вирубано лісові насадження. Особа, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї. Юридична особа, щодо якої здійснюється провадження та представник юридичної особи. Із змісту витягу з кримінального провадження № 0007223 (№ 2) вбачається, що дата надходження заяви, повідомлення або виявлення з іншого джерела: 30.12.2014 року. Заявник або потерпілий: матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень(код) . Дата внесення до ЄРДР: 30.12.2014 року. Наслідок розслідування. Правова кваліфікація: (КК України 2001) ст. 366 ч. 1. Фабула: під час розслідування кримінального провадження № 0007223 від 30.10.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 , займаючи посаду головного лісничого, 28.01.2008 року склав лісорубний квиток № 6, в який вніс завідомо неправдиві відомості, а саме: вказавши, що дозволяється провести вибіркову рубку сухостійних та пошкоджених дерев в кварталі 1 виділ 15 площею 0,8 га на землях колишнього КСП Червоний партизан , Піщанська сільська рада та зазначивши, що постійним лісокористувачем являється ДП Сумський агролісгосп (ЖЕО 34504 від 30.12.2014 року) . Особа, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї. Юридична особа, щодо якої здійснюється провадження та представник юридичної особи (а. с. 22, 23) .

У відкритому судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 736488 (сімсот тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень 50 копійок на відшкодування моральної шкоди.

У відкритому судовому засіданні представниця Державної казначейської служби України головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області ОСОБА_2 позов не визнала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позову. Вона просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

У відкритому судовому засіданні представники прокуратури Сумської області за довіреністю ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов не визнали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позову. Вони просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

У відкритому судовому засіданні представник УМВС України в Сумській області за довіреністю ОСОБА_5 позов не визнав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в запереченні проти позову. Він просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, пояснення представниці Державної казначейської служби України головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області ОСОБА_2, пояснення представників прокуратури Сумської області за довіреністю ОСОБА_3, ОСОБА_4, пояснення представника УМВС України в Сумській області за довіреністю ОСОБА_5, свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік № 928-VIII від 25.12.2015 року Верховна Рада України установила у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня 1378 гривень, з 1 травня 1450 гривень, з 1 грудня 1550 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня 8,29 гривні, з 1 травня 8,69 гривні, з 1 грудня 9,29 гривні (офіційне опублікування: Голос України, 2015, 12, 31.12.2015 № 250, частково Урядовий кур'єр, 2016, 01, 05.01.2016 № 1, частково Офіційний вісник України, 2016, № 2 (12.01.2016) , ст. 59, Відомості Верховної Ради України, 2016, № 5 (29.01.2016) , ст. 54) .

На час розгляду справи та на дату ухвалення рішення, тобто на 19.04.2016 року мінімальна заробітна плата становить у місячному розмірі 1378 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року по справі № 6-2203цс15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/54630917) .

Згідно п. п. 1, 1-1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (із змінами і доповненнями) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (офіційне опублікування: Голос України, 1995, 01, 17.01.95 № 9, Відомості Верховної Ради України, 1995, № 1 (03.01.95) , ст. 1, Урядовий кур'єр, 1995, 01, 26.01.95 № 13 14) .

Отже, оскільки дана стаття містить вичерпний перелік випадків коли виникає право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає, відтак у будь-яких інших випадках таке право у особи не виникає.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду № 266/94-ВР від 01.12.1994 року, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Тобто розмір відшкодовуваної шкоди у будь-якому випадку визначають відповідні органи у порядку визначеному даною нормою закону, оскільки це саме їх компетенція, а не особа, якій заподіяна шкода. І така правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 24.10.2007 року по справі № 6-3754св07 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/1186523) , в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі № 6-2089цс15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/56160775) .

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду № 266/94-ВР від 01.12.1994 року, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто вирішення питання про відшкодування моральної шкоди суду необхідно знати точний строк перебування особи під слідством чи судом, а не орієнтовний, приблизний.

Таким чином, оскільки в даному випадку виправдувальний вирок постановлений не був, оскільки в іншому рішенні суду не було встановлено факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, оскільки кримінальне провадження не було закрите за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, та більш того кримінальне провадження № 0007223 знаходиться в провадженні слідчого Куліш І. М. (а. с. 22, 23) , відтак у ОСОБА_1 взагалі не виникло право на відшкодування шкоди згідно ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду № 266/94-ВР від 01.12.1994 року.

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів (копій документів) на підтвердження того, з якого саме моменту часу він перебуває під слідством чи судом, тобто з якого саме моменту часу йому було розпочато можливе заподіяння моральної шкоди. А без цих відомостей суд позбавлений будь-якої можливості вирахувати чи перевірити період можливо заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1 (наприклад, копія постанови про порушення кримінальної справи, копія постанови про притягнення як обвинуваченого, копія постанови про застосування запобіжного заходу тощо) .

Крім того, ОСОБА_1 навів помилковий розрахунок розміру можливо заподіяної йому моральної шкоди, взявши за основу невірний розмір мінімальної заробітної плати 1330 гривень, тоді як Верховною Радою України була встановлена у 2016 році мінімальна заробітна плата: у місячному розмірі: з 1 січня 1378 гривень.

Отже, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного казначейства України, прокуратури Сумської області, УМВС України в Сумській області про стягнення шкоди слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного казначейства України, прокуратури Сумської області, УМВС України в Сумській області про стягнення шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков