Справа №198/124/16-ц
Провадження №2/0198/67/16
18 квітня 2016 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юрївка Юрївського району Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 товарної біржі Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 зазначив, що 11.09.1999 року відповідно до укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, складеного та посвідченого ОСОБА_4 товарною біржею Дніпропетровської області, він придбав у ОСОБА_3 житловий будинок загальною площею 51 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Жемчужне, вул. Шевченко, буд. 5, та земельну ділянку, на якій розташоване дане домоволодіння площею 0,2111 га. В подальшому позивач здійснив державну реєстрацію права власності на вказане майно. Маючи намір подарувати домоволодіння своїй дружині, ОСОБА_2 звернувся за консультацією до державного нотаріуса, однак отримав відповідні розяснення щодо неможливості вчинити правочин в звязку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на біржі, не був нотаріально посвідчений.
Відповідач ОСОБА_3 в жодне судове засідання не зявився, на виконання вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Вісті Придніпровя» № 26 від 14.04.2016 2016 року (а.с. 43), причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Представник відповідача ОСОБА_4 товарної біржі Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 31, 38), причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав.
З огляду на вищевикладене, зі згоди позивача та на підставі ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 11 січня 1999 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 51 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Жемчужне, вул. Шевченко, буд. 5. Договір підписаний та зареєстрований на ОСОБА_4 товарній біржі Дніпропетровської області за № 1/06-НД (а.с. 42).
18.01.1999 року позивач здійснив державну реєстрацію права власності на вказане майно в БТІ, на підставі чого внесені відповідні зміни щодо власника в технічний паспорт на житловий будинок ( а.с. 42, 13-19).
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 11).
Маючи намір подарувати домоволодіння своїй дружині, ОСОБА_2 звернувся за консультацією до державного нотаріуса, однак отримав відповідні розяснення щодо неможливості вчинити правочин в звязку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на біржі, не являється документом, що підтверджує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства він не був нотаріально посвідчений.
При вирішенні спору про визнання дійсним правочину суд застосовує законодавство, яке регулювало відповідні правовідносини на момент їх виникнення, тобто на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема норми ЦК УРСР (1963 року), Закон України "Про товарну біржу".
Так, відповідно до ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
За ст. 128 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
За положеннями ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" ( в редакції на момент укладення спірного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.
Отже, оскільки Закон України "Про товарну біржу" є спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо біржових операцій, суд доходить висновку, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрований на біржі, на момент його укладення нотаріальному посвідченню не підлягав та в силу положень ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) вважався укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов та передачі майна.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та здійснювалась органами БТІ.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно у відповідному органі, а згодом - в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, ОСОБА_2 правомірно набув право власності на домоволодіння та здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
На даний час позивач не має можливості в повній мірі реалізувати право власності на нерухоме майно та розпорядитись ним на власний розсуд, оскільки в силу положень ст. 657 ЦК України (2003 року) договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої ст. 3, ст. 321 ЦК України (2003 року) ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України (2003 року) власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 220 ЦК України (2003 року) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
В звязку з тим, що у позивача відсутні відомості щодо дійсного місця проживання ОСОБА_3, за останньою відомою адресою він відсутній, інші засоби звязку з відповдачем ОСОБА_2 не відомі, останній не має змоги здійснити нотаріальне посвідчення спірного договору купівлі-продажу.
Вказані обставини підтверджуються й матеріалами справи, оскільки судова кореспонденція, направлена відповідачу за зареєстрованою адресою проживання, повернулась до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 29).
До того ж згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.04.2016 року, отриманого судом шляхом здійснення доступу до вказаного реєстру, ОСОБА_4 товарна біржа як юридична особа припинена з 2010 року , відомості про правонаступників відсутні (а.с. 47).
Таким чином, вирішення спору в позасудовому порядку шляхом нотаріального посвідчення спірного договору унеможливлюється відсутністю відомостей щодо дійсного місця проживання чи перебування продавця та ліквідацією товарної біржі, яка здійснила реєстрацію правочину.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинку сторони домовились щодо всіх істотних умов та дотримали встановленого порядку та форми його вчинення, а нотаріальне посвідчення угод, зареєстрованих на товарній біржі, законом на той час не передбачалось. При цьому, вказаний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, майно передано позивачу, який в свою чергу здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухомість.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 220, 321, 392, 657 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218, 224, 294 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 товарної біржі Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с. Жемчужне, вул. Шевченко, буд. 5, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований ОСОБА_4 товарною біржею 11.01.1999 року за № 1/06-НД, дійсним.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: І.О.Гайдар