АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. ( а.с.81)

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову і стягнення судових витрат.( а.с.120)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2005 року між Приватбанком, правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNH4КР11400573, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 8 166,60 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 15 червня 2007 року.

Крім того, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Пприватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 у забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором від 17 червня 2005 року.

Пунктом 4 цього договору передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, розмір якої, відповідно до додатку № 1 до договору поруки визначено в обмеженому розмірі 10 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 09 серпня 2013 року, утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить 141 976,44 грн. та складається із заборгованості: за кредитом 8 162,63 грн.; по відсоткам за користування кредитом - 44 041,64 грн.; по пені за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором - 89 772,17 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що банк звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідачка, оскільки останнє погашення заборгованості було здійснено позичальником 29 липня 2005 року.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується.

Згідно до умов кредитного договору, для його виконання банк відкрив на ім*я відповідачку рахунок для зараховування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а відповідачка доручила банку здійснювати списання кредитних коштів з позикового рахунку. ( а.с.8)

За вимогами ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження, на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п.6.5. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою НБУ від 21.01.2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

За частинами першою та третьою ст.264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов*язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2, згідно до умов договору, на які вона погодилась, надала банку право списувати кошти з її рахунків при настанні строків платежів, що і здійснювалось банком в межах сум заборгованості.

Так, позивачем були здійснені договірні списання грошових коштів, які знаходились на рахунку відповідачки, а саме: 30 березня 2010 року, 14 червня 2013 року та 07 жовтня 2013 року. Відповідачка такі дії банку не оскаржила і вони незаконними не визнані.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції не в повному обсязі з*ясував та перевірив фактичні обставини справи, припустившись при цьому помилкового висновку про звернення позивача до суду після спливу строку позовної давності та допустивши порушення норм процесуального та матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка порушила умови кредиту та не виконала своїх обов'язків перед позивачем щодо повернення кредитних коштів.

Суд першої інстанції не звернув уваги на надані позивачем належні докази на підтвердження позову, зокрема, розрахунок заборгованості за кредитом в сумі 8 162,63 грн.; за відсотками за користування кредитом в сумі 44 041,64 грн., по пені за несвоєчасне виконання зобов*язань у розмірі 89772,17 грн., який не був спростований відповідачкою.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе застосувати, в частині заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов*язань, положення ч.3 ст.551 ЦК України, яка передбачає зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитків і є неспівмірною стосовно заборгованості за кредитом, визначивши її розмір, який підлягає стягненню з ОСОБА_2А в сумі 8 000 грн.

Крім того, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк» не можуть бути задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом можу бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з наведеного, судова колегія прийшла до висновку, що провадження, в цій частині, слід закрити, на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до вказаної юридичної особи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви 602,04 грн. та за апеляційний розгляд справи -662,25 грн.

Колегія суддів також вважає, що вимоги про стягнення з відповідачки витрат на юридичну допомогу, в розмірі 3200 грн., не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу у зазначеній ним сумі. Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» є юридичною особою, яка містить штат юристів, а тому судова колегія приходить до висновку, що ці вимоги позивача є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк». А отже апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4КР11400573від 17 червня 2005 року, станом на 09 серпня 2013 року, в розмірі 60 204,27 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 8 162,63 грн.; за відсотками за користування кредитом - 44041,64 грн.; по пені за несвоєчасне виконання зобов*язань - 8 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати, пов*язані з судовим збором в сумі 602,04 грн. та за подання апеляційної скарги -662,25 грн.

Провадження у справі, в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, закрити.

В решті позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: