Справа № 464/4912/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/2518/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Богонюка М.Я. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 і адвоката ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 і ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їхнього представника ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року квартирно-експлуатаційний відділ (КЕВ) м. Львова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про виселення згаданих відповідачів з квартири № 114 у будинку № 6а на вул. Демнянській у м. Львові (у подальшому «спірна квартира») без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що спірна квартира належить до житлового фонду Міністерства оборони України та знаходиться на обліку КЕВ м. Львова, є відомчим постійним житлом. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які є членами сім'ї померлого військовослужбовця Збройних Сил України старшого прапорщика запасу ОСОБА_6, вселилися у вказану квартиру на підставі рішення житлової комісії Львівської КЕЧ району, оформленого протоколом №57 від 30.12.2003 року, проте ордер на вселення не отримували, відтак повинні бути виселені без надання іншого житла (а.с. 1).

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_5 подали до суду зустрічну позовну заяву, в якій просили суд визнати за ними право на проживання у спірній квартирі, зобов'язати КЕВ м. Львова надати дозвіл на їх реєстрацію за цією адресою та укладення договору житлового найму з ними.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у спірній квартирі проживають з 04.06.2004 року та вносять оплату за комунальні послуги. За час проживання у цій квартирі у ОСОБА_3 04.02.2007 року народився син ОСОБА_5, який також проживає за цією адресою. Батько відповідачів, ОСОБА_6, був учасником бойових дій, з 10.05.1993 року перебував на квартирному обліку у Львівському гарнізоні та після звільнення в запас був включений до списку позачергового отримання житла і станом на 25.09.2002 року сім'я перебувала у цьому списку під номером 11. Рішенням житлової комісії Львівського гарнізону ЗОК від 30.12.2003 року виділено житловій комісії КЕВ м. Львова площу для забезпечення військовослужбовців, які користуються правом на позачергове одержання житлових приміщень, а саме спірну квартиру, для забезпечення сім'ї померлого військовослужбовця старшого прапорщика запасу ОСОБА_6 04.06.2004 року відповідачам було видане договірне свідоцтво № 107, в якому вказано, що Львівська КЕЧ надає право тимчасового проживання у спірній квартирі ОСОБА_3 з братом ОСОБА_5 - до надання ордеру і укладення договору найму на дане жиле приміщення чи обґрунтованої зміни рішення житлової комісії. В свою чергу, ОСОБА_3 зобов'язалася сплачувати квартплату і комунальні послуги від дати отримання договірного свідоцтва, охороняти майно, належне даній квартирі, підтримувати його справність та забезпечувати охорону від стороннього заселення, звільнити її повністю і добровільно в разі зміни рішень стосовно закріплення спірної квартири за нею. З урахуванням наведеного відповідачі вважають, що між ними та КЕВ м. Львова склалися правовідносини, що випливають з договору найму житлового приміщення, а недотримання письмової форми договору не обумовлює його недійсність. Відповідач ОСОБА_3 неодноразово зверталася до керівництва КЕВ м. Львова щодо отримання ордера та укладення договору найму, проте питання не є вирішеним. Крім цього, зверталися з письмовою заявою до Сихівського РВ ГУДМС України у Львівській області з приводу реєстрації за місцем проживання, однак в реєстрації відмовлено в зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право на проживання в спірній квартирі. Крім цього, вважають, що КЕВ м. Львова, звернувшись до суду з позовом про їх виселення, пропустив позовну давність (а.с. 61-65).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог, як за первісним, так і за зустрічним позовом, відмовлено (а.с. 137-140).

Дане рішення оскаржили, як КЕВ м. Львова, так і відповідачі за первісним позовом.

КЕВ м. Львова у поданій ним апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги КЕВ м. Львова, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що відповідачі не отримували ордеру на вселення у спірну квартиру, який є єдиною правовою підставою для вселення у цю квартиру (а.с. 170).

ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їхній представник ОСОБА_4 у поданій ними апеляційній скарзі просять оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права.

Вважають, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 (з однієї сторони) та КЕВ м. Львова (з другої сторони) з 04.06.2004 року по даний час склалися правовідносини, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Вважають, що КЕВ м. Львова не є власником спірної квартири, а відтак вважають, що первісний позов (про виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_5 зі спірної квартири) було подано до суду за межами повноважень КЕВ м. Львова (а відтак неналежним позивачем) та без відома і згоди власника житлового фонду Міністерства Оборони України, а тому ними і не заявлялося клопотання про залучення до участі у справі Міністерства Оборони України (а.с. 146-152).

КЕВ м. Львова, будучи своєчасно належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 187), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 і представника ОСОБА_4 на підтримання доводів поданої ними апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу (ЖК) Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

КЕВ м. Львова у поданому ним позові підставами для виселення відповідачів зі спірної квартири зазначає ст.ст. 109, 116 ЖК.

Як вбачається зі змісту ст. 109 ЖК, за загальним правилом виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом (ч.1), з одночасним наданням іншого постійного жилого приміщення (ч.2).

В доводах позовної заяви і апеляційної скарги КЕВ м. Львова не наведено жодної підстави, які передбачені ст. 116 ЖК, як підстави для виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення, а відтак ст. 116 ЖК не може слугувати правовою підставою для задоволення позовних вимог КЕВ м. Львова.

Судом встановлено та безспірно стверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 самоправно спірну квартиру не займали, а вселилися у неї з дозволу КЕВ м. Львова на підставі рішення житлової комісії Львівського гарнізону Західного оперативного командування, оформленого протоколом від 30.12.2003 року № 16 (а.с. 2), та Договірного свідоцтва № 107 від 04.06.2004 року „до надання ордеру і заключення договору найму на дане жиле приміщення чи обгрунтованої зміни рішення житлової комісії (а.с. 19).

Будь-які докази про скасування чи зміну вище згаданого рішення житлової комісії Львівського гарнізону Західного оперативного командування від 30.12.2003 року КЕВ м. Львова до суду не подав.

За вище наведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для задоволення позову КЕВ м. Львова про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зі спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення і доводи апеляційної скарги КЕВ м. Львова цього висновку не спростовують.

Як стверджується матеріалами справи, листом начальника Львівської КЕЧ району від 18.05.2005 року № 470 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було проінформовано про те, що для оформлення ордеру на спірну квартиру їм необхідно подати відповідний пакет документів (а.с. 54).

В той же час, позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не було подано до суду будь-яких доказів про виконання ними до цього часу (протягом більше 10-ти років) вимог, які містяться у вище згаданому листі начальника Львівської КЕЧ району від 18.05.2005 року № 470.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що факт вселення ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у спірну квартиру на підставі вище згаданих рішення житлової комісії Львівського гарнізону Західного оперативного командування від 30.12.2003 року та Договірного свідоцтва № 107 від 04.06.2004 року не звільняє їх від обовязку надати необхідні документи для оформлення ордеру на спірну квартиру та укладення договору найму жилого приміщення.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційні скарги на нього, доводи яких не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_5 і їхнього представника ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: