У х в а л а

іменем україни

06 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» до ОСОБА_4, Селянського (фермерського) господарства «Форт», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування його державної реєстрами, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ», реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року СВК «Вільнянськ» звернулося до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначило, що 13 грудня 2005 року між СВК «Вільнянськ» та ОСОБА_5, правонаступником якого є відповідач ОСОБА_4, укладено договір оренди земельної ділянки площею 11,24 га, строком на 10 років, державна реєстрація якого відбулася 22 січня 2009 року. Тому вважає, що договір оренди є чинним до 22 січня 2019 року.

Проте позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди спірної земельної ділянки, який укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Форт» 01 січня 2014 року.

Вважає зазначений договір недійсним, оскільки у договорі відсутня така істотна умова, як кадастровий номер земельної ділянки.

Крім того, земельна ділянка перебувала і перебуває в користуванні СВК «Вільнянськ», строк її оренди не закінчився, користування нею припинено не було.

Враховуючи вищевикладене та уточнення позовних вимог, просило суд визнати договір оренди земельної ділянки, що розташована на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений 01 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ФГ «Форт» недійсним з моменту укладення; скасувати його державну реєстрацію; усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки та стягнути з відповідачів судові витрати.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до СВК «Вільнянськ», реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 13 грудня 2005 року між ОСОБА_5 та СВК «Вільнянськ» було укладено договір оренди земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, після його смерті він як спадкоємець зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку.

Згідно ч. 1 п. 40 вищезазначеного договору, перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору оренди.

Тому він, використовуючи своє право, 01 січня 2014 року уклав новий договір оренди спірної земельної ділянки з ФГ «Форт».

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі від 13 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_5 та СВК «Вільнянськ».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2015 року скасовано, позов СВК «Вільнянськ» задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий НОМЕР_1, розташованої на території Московської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений ОСОБА_4 та ФГ «Форт» 01 січня 2014 року.

У задоволенні позовних вимог СВК «Вільнянськ» про скасування державної реєстрації договору оренди земельної відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що згідно з ч. 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором, п. 39 договору від 13 грудня 2005 року укладеного між ОСОБА_5 та СВК «Вільнянськ», встановлена заборона розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Оскільки ОСОБА_4 не розірвавши вищезазначеного договору оренди землі від 13 грудня 2005 року у передбачений законом та умовами договору спосіб, 01 січня 2014 року уклав договір оренди землі з ФГ «Форт», а тому обґрунтовано визнав недійсним договір оренди від 01 січня 2014 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова