У х в а л а

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, клопотання про поновлення строку подання зави про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 11 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2014 року залишила без змін.

30 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 1060, статті 1065 Цивільного кодексу України, частини першої статті 26, частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 2 квітня 2015 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 травня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 3 липня 2015 року № 13 «Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України» (далі - Постанова № 13).

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку подання зазначеної заяви, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме несвоєчасне отримання ухвали суду касаційної інстанції.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки причина пропуску подання заяви є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 11 листопада 2015 року, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що кошти, залучені від позивача у формі випуску депозитного сертифікату на пред'явника, не підпадають під визначення «вклад», а тому підлягають виплаті відповідно до черговості, установленої статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим у судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 2 квітня 2015 року касаційний суд, зупинивши провадження у справі, указав на необхідність звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» не внесла вкладника до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок фонду.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Надана заявником для порівняння постанова Окружного адміністративного суду України від 7 травня 2015 року не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки не є судовим рішенням касаційного суду.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постанові Верховного Суду України висновку, оскільки Постанова № 13, на яку посилається заявник, не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко