УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Кадєтова О.В., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Реєстраційної служби Бородянського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Громова Ольга Павлівна, ОСОБА_7, про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна в порядку спадкування, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві), Реєстраційної служби Бородянського районного управління юстиції Київської області (далі - Реєстраційна служба Бородянського РУЮ Київської області), ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Громова О.П., ОСОБА_7, про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна в порядку спадкування, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 жовтня 2011 року померла його мати - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П. 01березня 2012 року заведено спадкову справу №1-2012. 01 березня 2012 року позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Громової О.П. про прийняття спадщини. 07 березня 2014 року позивачем направлено заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГромовоїО.П. про видачу свідоцтва про прийняття всього складу спадщини, на яку йому було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на це майно. Цього ж дня, 07 березня 2014 року позивач зазначав, що звернувся до ОСОБА_7 із проханням надати йому оригінали правовстановлюючих документів на весь склад спадщини, проте будь-якої відповіді не отримав. В процесі судового розгляду йому стало відомо про те, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена ОСОБА_7 29 липня 2013 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1837 га із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 29 липня 2013 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_5 серія та номер: 4035.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 проситьухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

Під час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було придбано квартиру АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 2 квітня 2001 року, земельну ділянку та будинок АДРЕСА_3, що належали ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 22 грудня 2010 року та договору купівлі-продажу від 3 жовтня 2008 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивачем заявлено позов до неналежних відповідачів, зокрема, до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та позивачем не доведено належним чином відповідно до вимог ст.ст. 59, 60 ЦПК України в чому саме полягає порушення прав позивача діями відповідачів. При цьому судом зауважено, що у спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу, суди попередніх інстанцій вірно виходили з того, що позовні вимоги фактично зводяться до визначення частки майна, належного спадкодавцю на момент смерті на праві спільній сумісної власності подружжя, а з такими позовними вимогами позивач до суду не звертався.

Позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом щодо визнання права на спадщину після смерті матері, визначившись належним чином з суб'єктним складом відповідачів.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова