Справа № 598/1504/15-ц
провадження № 2/598/36/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"14" квітня 2016 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Щербатої Г.Р.

секретаря Довбуш М.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» про визнання незаконними та скасування наказів про переведення і звільнення з роботи, та поновлення на роботі,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» про визнання незаконним та скасування наказу від 02 вересня 2015 року № 09/97 про переведення її з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання та просить поновити її на посаді викладача з 03 вересня 2015 року.

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 збільшивши позовні вимоги подала заяву про визнання незаконним та скасування наказу від 31 жовтня 2015 року № 10/129 про звільнення її з посади майстра виробничого навчання з 31 жовтня 2015 року, згідно п.6 ст. 36 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали і пояснили, накази прийняті з порушенням ст.ст. 32,36 КЗпП України, оскільки змін в організації виробництва і умов праці у навчальному закладі не було, а відбулося переведення позивача на іншу роботу у тій же установі. При звільненні ОСОБА_1 з роботи, відповідач ототожнив дві різні правові підстави для припинення трудового договору з працівником на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, вважаючи переведення на іншу посаду у тій же установі зміною істотних умов праці. Вважають помилковим твердження представників відповідачів щодо недостатньої кваліфікації позивача посаді викладача, та перекладання на позивача вину у неналежному веденні кадровиком її особової справи, оформленні протоколів та рішень проведеної атестації.

Представники відповідачів позовні вимоги не визнали і пояснили, що позивач ОСОБА_1 з порушеннями була переведена з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача попереднім керівником навчального закладу, тому вони і не погоджується із таким наказом про переведення від 01.09.2011 року. Окрім того, представник відповідача ОСОБА_4, ствердив, що при ознайомленні із особовою справою позивача, він виявив той факт, що ОСОБА_1 призначена викладачем з вересня 2011 року, а отримала диплом бакалавра у грудні 2011 року. Спеціаліста першої категорії ОСОБА_1 також отримала з порушенням типового положення про атестацію педагогічних працівників і її атестаційний лист відсутній у особовій справі, тобто вона працювала за фіктивними наказами, що його і насторожило. За таких обставин, він надав перевагу освіті ОСОБА_6, яка працювала на посаді майстра виробничого навчання, видавши накази про переведення ОСОБА_1 з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання, а ОСОБА_6 з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача. Представник ОСОБА_4 також вважає, що ОСОБА_1 відповідно до отриманої освіти може викладати предмети креслення, а не ті предмети які вона читала - з кулінарії та приготування їжі.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як слідує із змісту ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 ст. 36 цього Кодексу.

Згідно п.6 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Судом встановлено, що згідно наказу № 30-к 25 травня 2005 року позивач ОСОБА_1 прийнята на посаду майстра виробничого навчання ПТУ-25 м. Збараж.

Наказом №122-к від 01.09.2011 року ОСОБА_1 переведена на посаду викладача ПТУ-25 м. Збараж.

Відповідно до наказу № 11/131 від 10.11.2014 року професійно-технічне училище №25 м. Збараж перейменовано на Державний навчальний заклад «Збаразьке професійно технічне училище».

Як вбачається із наказу директора Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» ОСОБА_4 від 02 вересня 2015 року № 09/97 ОСОБА_1 переведена з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання з підстав ст. 32 КЗпП України.

Цим же наказом ОСОБА_6 переведена з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача.

Оскільки переведення на іншу роботу у тій же установі, допускається тільки за згодою працівника, і з таким переведенням ОСОБА_1 не погоджувалася, тому вказаний наказ від 02 вересня 2015 року № 09/97 оскаржила до суду 22 жовтня 2015 року.

Незважаючи на те, що існує судовий спір щодо переведення позивача з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання, директором Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» ОСОБА_4 31 жовтня 2015 року виданий наказ № 10/129 про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання, згідно п.6 ст. 36 КЗпП України, з підстав відмови її від продовження роботи у звязку із змінами істотних умов праці.

Проаналізувавши докази представлені сторонами по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з тих підстав, що, як і при переведенні, так і при звільненні позивача з роботи мали місце порушення трудового законодавства, а саме у даному конкретному випадку у навчальному закладі були відсутні обставини щодо істотних змін в організації виробництва і праці, з настанням яких допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Фактично мало місце переведення працівників - позивача ОСОБА_1 на нижчу посаду - з викладача на майстра виробничого навчання, а ОСОБА_6 на вищу посаду - з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача, а тому за таких обставин переведення допускається тільки за згодою працівника ОСОБА_1, яка такої згоди не надавала.

З урахуванням норм ст.ст. 21,32 КЗпП України, керівник навчального закладу не мав права вийти за межі трудового договору і його право на таке переведення працівника ОСОБА_1С обмежується умовами трудового договору та є протизаконне.

Оскільки ОСОБА_1 з порушеннями була переведена з посади викладача на майстра виробничого навчання, тому і незаконно була звільнена з роботи згідно п.6 ст. 36 КЗпП України, з підстав відмови її від продовження роботи у звязку із змінами істотних умов праці, оскільки такі зміни умов праці на час її переведення у навчальному закладі були відсутні.

Суд не приймає до уваги показання представників відповідача, що підставою для переведення ОСОБА_1, а в подальшому і її звільнення, є відсутність належної у неї освіти, атестаційного листа у її особовій справі, наявність належним чином не оформленого секретарем Солончак О.М. протоколу засідання атестаційної комісії та надання керівником закладу переваг диплому про освіту ОСОБА_6, оскільки зазначені обставини не є тими обставинами, що змінюють організацію виробництва і праці, що допускають зміну істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і є підставою для переведення працівника на іншу посаду у звязку із змінами істотних умов праці та звільнення з підстав відмови працівника від продовження роботи у звязку із змінами істотних умов праці.

Окрім того, викладені представниками відповідача обставини спростовуються дослідженими та проаналізованими по справі доказами, в тому числі і показаннями свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які в судовому засіданні підтвердили той факт, що у навчальному закладі у березні 2014 року була проведена атестація педагогічних працівників, під час якої ОСОБА_1 була присвоєна кваліфікація «Спеціаліст 1-ої категорії».

При цьому суд враховує і ті обставини, що вище зазначене рішення атестаційної комісії від 26.03.2014 року та наказ №122-к від 01.09.2011 року про переведення ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання на посаду викладача ПТУ-25 м. Збараж, не були визнанні незаконними та не є скасованими на час її переведення та звільнення з роботи.

У посадові обовязки ОСОБА_1 не входить оформлення її особової справи, протоколу проведеної атестаційної комісії, а тому не може бути законною підставою для її переведення з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання, та при відмові від такого переведення, підставою для звільнення її з роботи.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 звільнена з роботи з 31 жовтня 2015 року, а тому підлягає поновленню на посаді викладача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» з 31 жовтня 2015 року.

Суд вважає за необхідне, рішення частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 21, 32, 36 КЗпП України, ст.ст. 3,10, 11, 60 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» від 02 вересня 2015 року № 09/97 в частині переведення ОСОБА_1 з посади викладача на посаду майстра виробничого навчання.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» від 31 жовтня 2015 року № 10/129 про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра виробничого навчання з 31 жовтня 2015 року згідно п.6 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» з 31 жовтня 2015 року.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді викладача Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» допустити до негайного виконання.

Стягнути Державного навчального закладу «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом десяти днів після його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У повному обсязі рішення складене 18 квітня 2016 року.

Суддя Щербата Г.Р.