Справа № 201/3808/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірного рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої внаслідок неправомірного рішення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на виконанні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження № 43714391 з виконання виконавчого листа № 201/9478/13ц від 12 червня 2014 року виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 300 580 грн. Постановою державного виконавця від 25 червня 2015 року виконавчий лист № 201/9478/13ц від 12 червня 2014 року було повернуто стягувачу, тобто ОСОБА_1. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року постанову державного виконавця про повернення виконавчого листа було скасовано та зобовязано державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції виконати всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативними актами виконавчі дії з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 300 580 грн., однак всупереч ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська пакет документів щодо реалізації арештованого майна, що належить ОСОБА_2 на праві власності був повернутий у зв*язку із встановленими обмеженнями та неузгодженням на законодавчому рівні процедури реалізації земельних ділянок у виконавчому провадженні. Отже внаслідок протиправних дій головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивачу було спричинено матеріальну шкоду, а саме не повернення боргу стосовно рішення Жовтневого районного суду, а тому позивач посилаючись на вимоги ст. 1174 ЦК України просила стягнути з державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 300 580 грн.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити пославшись на те, що на даний час рішення суду не виконано.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодного рішення суду яким дії державного виконавця визнано неправомірними.

Представники Державної казначейської служби України та Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції підтримали позицію представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській та також просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши сторони, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що на виконанні в Жовтневому відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження № 43714391 з виконання виконавчого листа № 201/9478/13ц від 12 червня 2014 року виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 300 580 грн.

Постановою державного виконавця від 25 червня 2015 року виконавчий лист № 201/9478/13ц від 12 червня 2014 року повернуто ОСОБА_1

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року постанову державного виконавця про повернення виконавчого листа було скасовано та зобовязано державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції виконати всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативними актами виконавчі дії з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 300 580 грн.

Стаття 1174 ЦК України передбачає, що шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органами державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України.)

Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" № 202/98-ВР шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Пункт 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Оскільки позивачем ні при подачі позовної заяви, ні його представниками в судовому засіданні не надано ухвали, рішення, постанови або вироку суду якими встановлено факт неправомірності (незаконності) дій державної виконавчої служби, що призвели до завдання шкоди, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок бюджету України у рахунок відшкодування шкоди спричиненої неправомірними рішеннями Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірного рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова