Справа № 620/237/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2016 року Зачепилівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Огієнка Д.В.,

при секретарі - Ніколенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Зачепилівка, цивільну справу №620/237/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, -

У С Т А Н О В И В:

01.04.2016р. до Зачепилівського районного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, в якому позивач зазначив, що його мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 1958 року по 1974 рік народила пятеро дітей, тому вона звернулася до Бердянської сільської ради Зачепилівського району Харківської області з метою присвоєння їй почесного звання України «Мати-героїня». Проте рішенням №15 від 16.12.2015р. ІІ сесії VІІ скликання Бердянської сільської ради їй було відмовлено у присвоєнні вищевказаного звання, з причин невідповідності зразковим характеристикам дітей кандидата: притягнення до адміністративної відповідальності сина ОСОБА_4, син ОСОБА_5 розлучений. Також ОСОБА_2 пояснила, що їхня родина не користується авторитетом в селі, оскільки вони відмовилися здавати грошові кошти на ремонт водогону і тому всі жителі населеного пункту залишились без водопостачання. Проте згідно договору № 100 від 01.07.2012р. про постачання води, який укладено між батьком ОСОБА_1 та Бердянською сільською радою, постачальник зобовязується постачати воду споживачу, ремонтувати витік води із водогону. При цьому, жодних зобовязань, щодо надання інших коштів або оплати ремонту водогону на споживача не покладалися. Тому, вважаючи, що висловлювання ОСОБА_2 щодо того, що з вини родини позивача люди були без води є наклепом та не відповідає дійсності, ОСОБА_1 і звернувся до суду з вимогами зобовязати відповідача вибачитись у присутності депутатів Бердянської сільської ради за приниження честі та гідності сімї позивача та за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, та спростувати відомості, що нібито родина позивача стала причиною залишення всього населення с. Пешотравневе Зачепилівського району Харківської області без води.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Надала письмовий відзив на позов.

Примирення у справі сторони не досягли.

В судовому засіданні було допитано свідків:

Свідок ОСОБА_6, який є депутатом Бердянської сільської ради VII скликання, пояснив, що він не памятає змісту доповіді ОСОБА_2 на сесії сільської ради 16.12.2015р. Проте, беззаперечно вважає, що родина Косюк не користується авторитетом у сільській громаді.

Свідок ОСОБА_7, яка є депутатом Зачепилівської районної ради Харківської області, пояснила, що вважає родину Косюк добропорядною. Вважає, що можливо ця родина користується авторитетом.

Свідок ОСОБА_8, яка є депутатом Бердянської сільської ради VII скликання, пояснила, що родина Косюк авторитетом в сільській громаді не користується, вона добре памятає доповідь ОСОБА_2 на сесії сільської ради 16.12.2015р. Заявила, що жодних образливих чи принизливих висловлювань ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 не допускала, а коректно доповіла правдиво та по суті. При цьому, сама свідок вважає, що громада села Прешотравневе деякий час перебувала без водопостачання, так як родина Косюк не бажала брати участь у купівлі нового глибинного насосу.

Дослідивши матеріали справи:

-Квитанцію про сплату судового збору;

-позовну заяву;

-копію сторінок паспорту ОСОБА_1;

-копії витягу з протоколу №2 другої сесії сьомого скликання Бердянської сільської ради Зачепилівського району Харківської області та доповіді секретаря Є.В. Войтенко;

-копію договору №100 від 01.07.2012р. з додатком на звороті;

-довідку Зачепилівського РС ГУДМС України в Харківській області від 06.04.2016р. №250;

-відзив на позов;

-поштові повідомлення;

суд встановив, що спірні правовідносини повинні регулюватися згідно вимог:

-ч. 1,3,4 ст. 277 ЦК України: « Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію»;

-ч. 1 ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу;

-ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

В судовому засіданні на підставі пояснень сторін, показів свідків та досліджених доказів достовірно встановлено, що 16.12.2015р. на сесії Бердянської сільської ради у присутності 12 депутатів сільської ради та Бердянського сільського голови відповідачем було повідомлено інформацію про те, що родина позивача не користується авторитетом у сільської громади та про те, що відповідач в якості секретаря сільської ради виїжджала рік тому за викликом громади с. Першотравневе «розібратися із сімєю Косюк, так як із-за них все село було без води».

Оцінюючи дані висловлювання відповідача крізь призму правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації юридичної особи» , суд дійшов наступного:

Так, відповідно до абз. 5 ст. 15 вищеназваної постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 19 цієї ж постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Отже, інформацію про те, що родина позивача не користується авторитетом в сільській громаді, суд вважає негативною, проте, достовірною, що підтверджено показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Таким чином негативна достовірна інформація не підлягає спростуванню та її розповсюдження не є порушенням охоронюваних законом прав позивача.

В частині повідомлення про те, що відповідач виїжджала «розібратися із сімєю Косюк, так як із-за них все село було без води», суд вважає, це повідомленням оціночного судження, висловленого мешканцями села, а не власне відповідачем. Отже, суд не може вважати цю інформацію негативною та недостовірною. Також, це висловлювання не можна вважати образливим чи таким, що при нижує честь та гідність особи.

Окрім того, суд зазначає, що ні ст. 16, ні главою 3 ЦК України не передбачено такого способу захисту порушеного права, як вибачення при свідках. Такий спосіб може бути встановлено лише мировою угодою, на укладення якої позивач не погодився.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 23, 277 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60,88, 208, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зачепилівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий

суддя Зачепилівського районного суду

Харківської області ОСОБА_9