АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/3390/15-ц
Провадження № 22-ц/792/751/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначила, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 18 лютого 2015 року на її користь з ОСОБА_1 стягнуто грошову компенсацію за частину автомобіля у сумі 30357 грн 87 коп і ? частину вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво гаража, у сумі 16509 грн, а всього 46866 грн 87 коп. 24 березня 2015 року Нетішинським міським судом на виконання рішення видано два виконавчі листи. Рішення суду відповідач у повному обсязі не виконав. Сплачено 4826 грн 84 коп: 26 червня 2015 року - 3608 грн 18 коп, 14 січня 2016 року - 627 грн 23 коп, 10 лютого 2016 року - 591 грн 43 коп. Тому просила стягнути інфляційні нарахування і 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15341 грн 26 коп інфляційних нарахувань, 3% річних у сумі 1309 грн 43 коп, витрати на правову допомогу у сумі 1612 грн 26 коп. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. До правовідносин щодо поділу майна подружжя не застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Судом був визначений спосіб поділу майна подружжя шляхом виділення одному з подружжя майна в натурі із стягненням на користь іншого грошової компенсації. Сума грошової компенсації є сталою, вона не підлягає індексації, на неї не можуть бути нараховані відсотки. Посилається також на неправомірність стягнення з нього витрат на правову допомогу. Судом не взято до уваги те, що ТОВ «Юридична компанія «Закон права» не є установою, яка має право на надання правової допомоги. Представник ОСОБА_2 не є адвокатом, фахівцем у галузі права, який може надавати належну правову допомогу.

Особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 18 лютого 2015 року у цивільній справі про розподіл майна подружжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову компенсацію за частину автомобіля у сумі 30357 грн 87 коп і ? частину вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництво гаража, у сумі 16509 грн, а всього 46866 грн 87 коп. 24 березня 2015 року Нетішинським міським судом на виконання рішення видано два виконавчі листи. Рішення суду відповідач у повному обсязі не виконав. Сплачено 4826 грн 84 коп, а саме: 26 червня 2015 року - 3608 грн 18 коп, 14 січня 2016 року - 627 грн 23 коп, 10 лютого 2016 року - 591 грн 43 коп.

Наведене підтверджується дослідженими судом доказами.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що невиконання рішення суду є підставою для відповідальності, встановленої законом. Рішенням суду, що набрало законної сили, з ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти і в останнього виникли зобов'язання по їх сплаті, тобто грошове зобов'язання, а тому він повинен нести відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такий висновок суду не відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс/15, що є обов'язковою для всіх судів України, передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Спір між сторонами у справі виник у зв'язку з невиконанням рішення суду про стягнення грошової компенсацію за належну частину майна подружжя.

Отже, суд першої не врахував наведених вище норм і дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У зв'язку з наведеним рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) О.І. Талалай

Судді: (підписи) А.П. Корніюк

І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І. Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Тончук Р.І. Провадження: № 22-ц/751/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 59