Справа № 569/8789/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Діонісьєвої Н.М.

при секретарі Краглевич Ю.О.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про стягнення грошових коштів з ОСОБА_4.

В позовній заяві зазначає, що згідно розписки, наданої 6 грудня 2010 року, ОСОБА_4 зобовязався повернути ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 7 000,00 (сім тисяч) терміном до 6 листопада 2013 року, сплачуючи щомісячно до 25 числа рівними частинами по 200,00 (двісті) грн.

У встановлений термін до 6 листопада 2013 року відповідач не повернув грошові кошти та жодного разу не здійснював платежі за розпискою.

Позивач зазначає, що відповідач не зробив жодної спроби обговорити та вирішити ситуацію що склалася.

Згідно розписки строк виконання зобовязання встановлено до 6 листопада 2013 року. На час звернення до суду сума заборгованості відповідача за розпискою становить 7 000, 00 грн.

Позивачем надано розрахунки відповідно до яких інфляційні витрати складають 3 514, 00 грн., 3% річних становлять 295, 00 грн..

Позивач вказує, що загальна сума заборгованості Відповідача становить 10 809, 00 грн. та просить суд:

Стягнути з ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 7000,00 грн., 3% річних в розмірі 3 514,00 грн. та інфляційні витрати в розмірі 295,00 грн.. Стягнути з ОСОБА_4 витрати на сплату судового збору в розмірі 243, 60 грн.

Відповідач, ОСОБА_4 позовні вимоги не визнає. Свої заперечення обґрунтовує тим, що сторонами Договору встановлено строк дії дговору до 6 листопада 2013 року та строки виконання окремих зобовязань - щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця, що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Посилається на те, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначає, що оскільки умовами правочину передбачені окремі самостійні зобовязання повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту несплати Відповідачем кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вказує, що попри існування заборгованості позивач жодного разу не звертався з вимогою погашення заборгованості, що утворювалася.

Відповідач зазначає, що позивач просить суд стягнути суму боргу в 7000,00 грн., але оскільки по частині платежів загальна сума яких 3200,00 грн. позовна давність минула до сплати станом на 07.04.2015 року залишається сума в розмірі 3800,00 грн.

Також відповідач зазначає, що оскільки позивачем через сплив позовної давності по деяких платежах невірно була визначена сума боргу, то розрахунок штрафних санкцій складений неналежним чином та просить суд застосувати наслідки пропущення позовної давністі та прийняти рішення про відмову у задоволені позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача не визнав та просить відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що згідно розписки від 6 грудня 2010 року, ОСОБА_4 зобовязався повернути ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 7 000,00 (сім тисяч) терміном до 6 листопада 2013 року, сплачуючи щомісячно до 25 числа рівними частинами по 200,00 (двісті) грн. Зазначені кошти, згідно розписки та пояснень сторін є компенсацією за набуті за час шлюбу подружжям майно.

У встановлений термін до 6 листопада 2013 року відповідач не повернув грошові кошти та жодного разу не здійснював платежі за розпискою.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочипи.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

В частині 5 ст.202 ЦК України зазначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх нравочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

В частині 5 ст.202 ЦК України зазначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх нравочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно приписів ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а та відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони правочину встановили строк дії правочину до 6 листопада 2013 року, а також строки виконання окремих зобовязань - щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відтак, що строк позовної давності по окремих платежах сплив на момент звернення позивача до суду 7 квітня 2015 року.

При цьому, позивач не надав доказів, які б підтверджували, що правочин містив збільшений строк позовної давності в момент підписання. Крім того у позовній заяві також не вказано про домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Відповідно до умов розписки, правочином передбачені окремі самостійні зобовязання повернути весь борг частинами. Тому право позивача слід вважати порушеним з моменту несплати відповідачем кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відтак загальна сума заборгованості по якій строк позовної давності не минув станом на 07.04.2015 рік складає 3800,00 грн.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем подано заперечення проти позову, з посиланням на сплив позовної давності, що підтвердженням заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України зазначено, шо кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем надано розрахунки відповідно до яких інфляційні витрати складають 3 514, 00 грн., 3% річних становлять 295, 00 грн..

Проте, оскільки сума платежів, по яких строк позовної давності не минув станом на 07.04.2015 рік складає в розмірі 3800,00 грн., відтак розрахунок інфляційних витрат та 3% річних є невірним, а отже в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 207, 253, 257, 254, 267, 509, 526 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг в розмірі 3800 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 втрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням в десятиденний строк апеляційної скарги.

Суддя Н.М.Діонісьєва