Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення суми, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 7 травня 2013 року вона позичила матері відповідача - ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 1 400 грн., 9 000 російських рублів та 600 доларів США, про що було складено письмову розписку у присутності свідків. Строк повернення позики сторони обумовили до 25 червня 2013 року. У вказаний строк суму позики повернуто не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла. 24 грудня 2013 року вона звернулася до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців про повернення боргу. Згідно з відповіддю нотаріуса після смерті ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом отримав ОСОБА_6

Посилаючись на те, що заборгованість ОСОБА_7 повинна бути погашена спадкоємцем ОСОБА_6, позивач ОСОБА_5 просила стягнути з нього на її користь 1 400 грн, 7 764 грн 24 коп., що еквівалентно 600 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день подачі даного позову до суду, та 2 944 грн 89 коп., що еквівалентно 9 000 російських рублів за офіційним курсом Національного банку України на день подачі позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено, стягнуто на її користь з ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 19 879 грн 03 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Під час розгляду справи місцевим судом було встановлено, що 7 травня 2013 року ОСОБА_5 позичила матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 1 400 грн, 9 000 російських рублів та 600 доларів США, про що було складено письмову розписку у присутності свідків. Строк повернення позики сторони обумовили до 25 червня 2013 року. У вказаний строк суму позики повернуто не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла. 24 грудня 2013 року ОСОБА_5 звернулася до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців про повернення боргу. Згідно з відповіддю нотаріуса після смерті ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом отримав ОСОБА_6

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, виходив із того, що між матір'ю відповідача - ОСОБА_7 та ОСОБА_5було укладено договір позики, оформлений розпискою від 7 травня 2013 року. Після смерті позичальника відповідач прийняв спадщину, але відмовився повернути борг на вимогу позивача як позикодавця, а тому з нього підлягає стягненню заявлена ОСОБА_5 сума боргу.

Апеляційний суд обґрунтовано не погодився з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд дослідив наявні у справі докази, зокрема, докази, надані відповідачем на спростування заявлених ОСОБА_5 позовних вимог щодо того, що його мати отримала у позику від позивача грошові кошти, та відповідно до ст. ст. 60, 212, 303, 316 ЦПК України, надавши оригіналу розписки (а. с. 28) належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що її зміст не відповідає вимогам ст. ст. 1046, 1047 ЦПК України. При цьому апеляційний суд, дотримуючись норм процесуального права, з метою перевірки факту належності у документі (розписці) підпису та почерку позичальника ОСОБА_7 вирішив питання щодо призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, однак остання не була проведена через відсутність достатньої кількості вільних зразків почерку та підписів померлої ОСОБА_7 У судовому засіданні сторони пояснили, що додаткових зразків підпису та почерку ОСОБА_7 надати не можуть, інших доказів сторонами також надано не було, а тому апеляційний суд оцінював наявні у справі докази у їх сукупності.

Апеляційний суд також прийняв до уваги та перевірив належним чином заперечення відповідача щодо того, що його мати станом на 7 травня 2013 року перебувала за кордоном, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті ОСОБА_7

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав вважати встановленим факт укладення договору позики між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 немає за його недоведеністю.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, наявним доказам та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків суду не спростовують. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак Головуючий Судді: