РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_2,

представника відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Широківська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Миколаєвська селищна рада Широківського району Дніпропетровської області, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Широківська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання заповіту недійсним, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) зазначав, що ОСОБА_4 була дружиною його рідного дядька, ОСОБА_5, який помер 26 липня 2001 року. Подружжя ОСОБА_5 вирішило, що після їх смерті позивачеві залишиться квартира АДРЕСА_1, у звязку із чим з 1999 року він мешкає у цій квартирі. 15 квітня 2002 р. ОСОБА_4 склала заповіт, за яким заповідала позивачеві вказану квартиру. 15 квітня 2002 р. він зареєструвався в цій квартирі за заявою ОСОБА_4, переоформив договори по оплаті комунальних послуг. Також ОСОБА_4 передала йому всі документи на цю квартиру, технічний паспорт тощо. ОСОБА_4 мешкала у с. Зелений Гай Широківського району Дніпропетровської області. Позивач постійно навідувався до неї, допомагав по господарству. Останні роки життя ОСОБА_4 погано себе почувала, хворіла, у звязку із чим на родинній нараді було вирішено, що за нею буде доглядати відповідач ОСОБА_2, а ОСОБА_4 заповідає ОСОБА_2 свій будинок в с. Зелений Гай. В листопаді 2013 р. ОСОБА_4 втратила свідомість, з приводу чого знаходилась на стаціонарному лікуванні. Після повернення з лікарні її стан погіршився, вона перестала виходити з будинку, скаржилась на запаморочення, ні з ким не спілкувалась. 12 березня 2014 р. ОСОБА_4 померла. Позивач після смерті ОСОБА_4 звернувся до Широківської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з метою оформлення спадкових прав, де його повідомили про наявність заповіту (від 25 січня 2013 р.) на користь ОСОБА_2 на все майно ОСОБА_4 Вважав, що ОСОБА_4 на час складання цього заповіту не усвідомлювала своїх дій і не могла керувати ними в силу свого стану здоровя та віку. Посилаючись на ст. 225 Цивільного кодексу України, просив суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 25 січня 2013 р. (том 1 арк. справи 209210).

Ухвалою суду від 16 січня 2015 р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Миколаївську селищну раду Широківського району Дніпропетровської області (том 1 арк. справи 58).

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач у судовому засіданні суду пояснював, що його тітка ОСОБА_4, яка проживала в с. Зелений Гай, тривалий час страждала на захворювання. Він її відвідував, допомагав по господарству. В останнє приїжджав до неї в листопаді 2013 р. Вважав, що вона не усвідомлювала значення своїх дій, т.я. склала кілька заповітів, знаючи, що він проживає у спірній квартирі. Вказав, що вона могла тривалий час дивитись в одну точку, відповідала на питання невпопад, забалакувалася, не впізнавала його та його батька, який доводився рідним братом її померлому чоловікові і щомісяця її відвідував. З липня 2013 р. вона втратила свідомість, внаслідок чого лікувалась стаціонарно. В судове засідання, яке відбулось 19 квітня 2016 р. представник позивача не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, позивач та інші учасники процесу не заперечував проти розгляду справи за її відсутності.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надали письмові заперечення проти позову, які містяться в матеріалах справи (арк. справи 130131). У письмових запереченнях відповідач зазначала, що заповіт від 25 січня 2013 р., який склала ОСОБА_4 на її користь повністю відповідав її внутрішній волі. На час його складання та підписання вона повністю усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними адекватно віку та стану. Таке рішення було прийнято нею внаслідок їх дружніх стосунків, того, що відповідач постійно піклувалась про неї, надавала допомогу по господарству та в побуті. Увесь час відповідач спілкувалась зі ОСОБА_4, яка самостійно отримувала пенсію, розпоряджалась грошовими коштами, визначала необхідні для придбання їй речі. Натомість, позивач, який мав родинні стосунки зі ОСОБА_4, її не відвідував, допомоги не надавав. ОСОБА_4 просила родичів забрати її до м. Запоріжжя, однак їй у цьому було відмовлено, тому вона вважала себе покинутою. Зазначала, що нотаріус при оформленні заповіту пересвідчився у дієздатності ОСОБА_4, про що зазначено в тексті заповіту. Підтвердженням відсутності у ОСОБА_4 психічних розладів є довідка Зелено-Гайського фельдшерського пункту від 24 квітня 2015 р. та побутова характеристика, які долучені до матеріалів справи (арк. справи 132134). У судовому засіданні відповідач пояснювала, що в 2012 р. вона приїхала до с. Зелений Гай, проживала у ОСОБА_4, якій надавала допомогу, оскільки в неї боліли ноги. Позивач до неї не навідувався, а приїхав тільки на похорони. ОСОБА_4 була у свідомості до смерті, в неї була добра пам'ять, а померла вона від серцевої недостатності. Заповіт на її імя ОСОБА_4 вирішила скласти сама. Чоловік відповідача відвіз її до нотаріальної контори, де вона і складала цей заповіт. Вважає, що ОСОБА_4 вирішили скласти заповіт на її імя, т.я. була ображена на своїх родичів, які її покинули.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись судом належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд з урахуванням думки інших учасників процесу вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Крім того, у судовому засіданні також були допитані наступні свідки:

-ОСОБА_6, який доводиться батьком позивача та братом чоловіка ОСОБА_4, суду пояснив, що у 1999 році його брат ОСОБА_5 запропонував його сину проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 склала на імя його сина заповіт. За життя його брат ОСОБА_5 просив не залишати ОСОБА_4, доглядати за нею. Після того, як його брат помер, він постійно до 2012 р. навідував ОСОБА_4 у с. Зелений Гай 1-2 рази на рік. Він запропонував ОСОБА_4 переїхати до м. Запоріжжя, на що вона відмовилась. Потім вона повідомила, що знайшлись люди, які їй будуть допомагати справлятися по господарству та доглядати її, внаслідок чого вона склала на імя ОСОБА_2 заповіт на земельний пай та будинок у с. Зелений Гай. З приводу самопочуття ОСОБА_4 зазначав, що в неї був незрозумілий стан, постійно хворіли ноги. Приблизно у вересні-жовтні 2013 р., коли ОСОБА_4 помістили до лікарні, він приїжджав до неї. У лікарню вона потрапила, т.я. втратила свідомість, вночі бреділа, а удень прийшла до тями та не могла зрозуміти, де вона знаходиться та не впізнавала його та інших. Коли він приїжджав до лікарні, вона його впізнавала, однак погляд в неї був хворий. Після цього він з позивачем приїхали до неї в листопаді 2013 р., вона сиділа на кріслі, користувалась ходунками, дивилась на нього як на незнайомого. Вказав, що стан здоровя ОСОБА_4 йому був не відомий, оскільки він не є лікарем, однак припускає її погану свідомість. Зазначав, що ОСОБА_4 на нього останні роки ображалась, т.я. він не міг приїхати та допомогти посадити огород. Чому вона написала заповіт від 25 січня 2013 р. на імя відповідача він не знає.

-ОСОБА_7, якому позивач доводиться братом його матері (дядькою), суду пояснив, що позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яку йому заповідали дід ОСОБА_5 та баба ОСОБА_4 Баба ОСОБА_4 проживала у с. Зелений Гай, тому він та інші родичі часто її відвідували, надавали допомогу по господарству. Після 2012 р. ОСОБА_4 стала себе погано почувати, в неї був підвищений артеріальний тиск, боліла голова, склероз. Вони стали приїжджати раз на місяць. Коли приїжджали рідше, вона їх вже не впізнавала, однак в процесі спілкування пригадувала. Він з рідними бажав її забрати до м. Запоріжжя до його діда та баби, оскільки вона рухалась з 2-ма палками, т.я. в неї хворіли ноги, проте вона від переїзду відмовилась. Оскільки інших родичів в неї не було, вони з родиною вирішили знайти людей, які будуть ОСОБА_4 допомагати. Таким чином, ОСОБА_2 їй допомагала, внаслідок чого ОСОБА_4 заповідала їй будинок та земельну ділянку. Останнім часом у ОСОБА_4 погіршилась пам'ять, погіршився зір. У 2014 році ОСОБА_4 померла. На момент смерті їй було 84 роки. Щодо стану здоровя ОСОБА_4 зазначив, що вона почала скаржитись на стан здоровя з кінця 2011 року початку 2012 року, влітку 2012 року її обстежували в районній лікарні. Оскільки вона сама погано рухалась, до неї навідувався фельдшер. У вересні 2012 року він приїжджав до ОСОБА_4, і вона його погано впізнавала. Скаржилась на те, що кружиться голова.

-ОСОБА_8, яка проживає в с. Зелений Гай, допитана в режимі відеоконференції, суду пояснила, що родичі з м. Запоріжжя до ОСОБА_4 приїжджали часто, десь 1-2 рази на рік. Зі ОСОБА_4 свідок була у добрих сусідських стосунках, мешкає недалеко від її будинку. Вказала, що ОСОБА_4 останні 10 років страждала на підвищений тиск, вживала таблетки «Нормотекс». Також скаржилась на ноги, оскільки вони боліли та отікали. Діагноз їй не відомий. Вказала, що вона та інші сусіди допомагали ОСОБА_4 по господарству. З восени 2012 р. їй допомагала ОСОБА_2 Свідок приходила до ОСОБА_4, коли ОСОБА_2 з чоловіком були на роботі, приносила воду, доглядала за птахами. Зазначила, що в неї немає сумнівів у психічному стані ОСОБА_4, оскільки вона була нормальна.

-ОСОБА_9, яка проживає в с. Зелений Гай, допитана в режимі відеоконференції, суду пояснила, що за ОСОБА_4 доглядала ОСОБА_2 Свідок допомагала ОСОБА_4 як сусідці, т.я. родичі приїжджали рідко, коштів за це не отримувала. ОСОБА_8 іноді допомагала купувати ОСОБА_4 речі та ліки, заходила до неї майже кожного дня. ОСОБА_4 постійно вживала ліки від тиску, оскільки після смерті чоловіка страждала на підвищений тиск. До ОСОБА_4 також навідувався фельдшер 1-2 рази на місяць. Зазначила, що ОСОБА_4 хворіла лише на ноги, які вона вживала ліки, не знає. ОСОБА_4 завжди її впізнавала, розмовляла з нею нормально.

-ОСОБА_10, який є фельдшером пункту в с. Зелений Гай, допитаний в режимі відеоконференції, суду пояснив, що ОСОБА_4 страждала гіпертонічною та ішемічною хворобою, поліартритом, з приводу чого зверталась до нього по допомогу. У ОСОБА_4 був адекватний стан на час посвідчення заповіту, вважає, що її хвороби не впливали на розумовий стан. Він спостерігав ОСОБА_4 після смерті її чоловіка по день смерті. Виписував їй заспокійливі препарати та від поліартриту. Він вів амбулаторний журнал та журнал викликів. З 2012 року вона до фельдшерського пункту не приходила, т.я. боліли ноги, він її відвідував на дому. Тиск в неї був 190/110, вона скаржилась на головні болі, її хитало, втрачала координацію, оскільки був підвищений тиск, з приводу чого він надавав рекомендації звернутись до лікарні та виписував підтримуюче лікування (тонкопрез, елактропіл, корвалол, валеріану). ОСОБА_2 піклувалась про ОСОБА_4 Також їй допомагали сусіди. На психічний стан ОСОБА_4 не скаржилась, його завжди впізнавала. У лікарні вона перебувала з приводу переламу руки, отримання сонячного удару.

-Свідок ОСОБА_11, яка є сусідкою ОСОБА_4 в с. Зелений Гай, допитана в режимі відеоконференції, суду пояснила, що ОСОБА_4 останні роки життя була слабенька, однак спілкувалась нормально. До неї приїжджав син з онуком, допомагали по господарству. Також їй допомагали сусіди. ОСОБА_4 їй розповідала, що у квартирі в м. Запоріжжі мешкають її родичі. У ОСОБА_4 хворіли ноги, вона вживала якісь ліки, обезболюючі, серцеві. ОСОБА_4 стало зовсім погано восени 2013 року, вона перестала розмовляти, всі вважали, що в неї був інсульт, вона не могла відповідати їм, тому її забрали у лікарню. Потім сказали, що інсульту немає, а вона перегрілась на сонці. Від переїзду до м. Запоріжжя ОСОБА_4 відмовилась. Догляду вона потребувала після повернення з лікарні, до цього почувала себе нормально.

-Свідок ОСОБА_12, який також проживає в с. Зелений Гай, допитаний в режимі відеоконференції, суду пояснив, що ОСОБА_4 була при добрій памяті, нормальному розумі, могла рахувати гроші. Він був знайомий зі ОСОБА_4 давно. У 2014 році вона померла, погано рухалась, т.я. боліли ноги, погано мислила. Не знає, які в неї були захворювання, та які ліки вона приймала. До неї ходив фельдшер, він його викликав, т.я. ОСОБА_4 скаржилась на підвищений тиск. Бачив, що до неї приїжджав ОСОБА_13 Її доглядали також сусіди, потім доглядала ОСОБА_2

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог суд встановив наступне.

12 березня 2014 р. померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області 14 березня 2014 р., актовий запис № 11 (том 1 арк. справи 5).

За життя ОСОБА_4 було складено такі заповіти:

15 квітня 2002 р. ОСОБА_4 заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_14, позивачу у справі (заповіт посвідчено 15 квітня 2002 р. приватним нотаріусом Широківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 584) (том 1 арк. справи 6);

25 січня 2013 р. ОСОБА_4 заповідала все її майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, та все те, на що за законом вона буде мати право, та земельну ділянку площею 3,8616 гектарів, розташовану на території Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЗ № 305457, ОСОБА_2, відповідачу у справі (заповіт посвідчено 25 січня 2013 р. секретарем Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 06) (том 1 арк. справи 49).

Квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва № 838 від 2 березня 1994 р. про право власності на житло, виданого будівельно-монтажним трестом «Запоріжжитлоцивільбуд» - ? частина (том 1 арк. справи 9) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 лютого 2002 р., виданого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, № по реєстру 2-474, - ? частина (том 1 арк. справи 12). Право власності було належним чином зареєстроване в органах БТІ, про що на вказаних документах наявні відповідні реєстраційні написи. Вартість квартири відповідно до наданого суду звіту про оцінку майна, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_15, від 15 вересня 2014 р., складає станом на 12 березня 2014 р. 178 160 гривень (том 1 арк. справи 1516).

Також ОСОБА_4 належав на праві власності житловий будинок з надвірними побудовами, розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м., за адресою: с. Зелений Гай, вулиця Центральна, 57 Широківського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 січня 1997 р., виданим державним нотаріусом Пятої криворізької державної нотаріальної контори, № по реєстру 19 (том 1 арк. справи 73), земельна ділянка площею 3,8616 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 305457 від 24 липня 2009 р. (том 1 арк. справи 74).

15 квітня 2002 р. ОСОБА_4 надала згоду на реєстрацію позивача у вказаній квартирі, про що приватним нотаріусом Широківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області була посвідчена її заява, № по реєстру 585 (том 1 арк. справи 13).

29 травня 2014 р. відповідач звернулась до Широківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (том 1 арк. справи 38).

10 червня 2014 р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_16 із заявою про прийняття спадщини, а саме квартири АДРЕСА_3 (том 1 арк. справи 14).

ОСОБА_1, не погоджуючись із заповітом від 25 січня 2013 р., звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати заповіт недійсним з підстав того, що ОСОБА_17 на момент підписання цього заповіту не усвідомлювала своїх дій і не могла керувати ними в силу свого стану здоровя та віку (ст. 225 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами першоютретьою статті 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 1257 ЦК України визначені підстави для визнання заповіту недійсним, а саме: заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування правових підстав позову, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При цьому, суд також виходить з презумпції правомірності правочину, яка закріплена у положеннях статті 204 ЦК України, та яка може бути спростована, насамперед, нормою закону, яка містить відповідну заборону. У випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

Дослідивши та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши спірні правовідносини, суд дійшов переконання, що позивач та представник позивача не надали суду доказів того, що заповідач ОСОБА_4 на момент складання спірного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Так, відповідно до листа голови Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 р. № 57/2-16/6 у відповідь на заяву ОСОБА_2 від 16 квітня 2015 р. № 27/2-16/6, 25 січня 2013 р. секретарем ради було посвідчено заповіт ОСОБА_4, за яким все своє майно вона заповідала ОСОБА_2 Заповідач звернулась за посвідченням заповіту особисто. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування було встановлено особу заповідача, перевірено справжність її підпису, та визначено цивільну дієздатність заповідача. В результаті проведеної розмови було переконливо встановлено здатність заповідача усвідомлювати значення нотаріальної дії з посвідчення заповіту, її наслідків, умов заповіту, змісту розяснення ст.ст. 1241, 1254, 1307 ЦК України, а також відповідність волі і волевиявлення заповідача щодо вчинення нотаріальної дії. Вказаний заповіт не скасовувався (том 1 арк. справи 132).

Відповідно до довідок про стан здоровя ОСОБА_4, наданих Зелено-Гайським фельдшерським пунктом, ОСОБА_4 страждала ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою, до смерті була в свідомості (том 1 арк. справи 133, 185).

За змістом характеристики ОСОБА_4, наданої депутатом Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області ОСОБА_18, ОСОБА_4 характеризувалась як врівноважена, спокійна, чуйна людина (том 1 арк. справи 134).

Відповідно до актового запису про смерть ОСОБА_4 № 11 від 14 березня 2014 р., ОСОБА_4 померла 12 березня 2014 р., причина смерті ішемічна хвороба серця з ГХ (том 1 арк. справи 244).

Ухвалою суду від 14 грудня 2015 р. за клопотанням позивача у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_4, на вирішення якої були постановлені питання щодо можливості ОСОБА_4 станом на час складання та підписання заповіту від 25 січня 2013 р. правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними та ін. питання (том 1 арк. справи 258260).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 65 від 10 лютого 2016 р., ОСОБА_4 на період складання заповіту 25 січня 2013 р. психічних розладів не виявляла. Отже, вона могла правильно сприймати факти, що мають значення для складання заповіту 25 січня 2013 р. та розуміти значення своїх дій та керувати ними. Медичних препаратів, які б впливали на здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, під час лікування у період часу з липня 2013 р. до дня смерті не призначалося (том 2 арк. справи 212).

Також у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, які за життя ОСОБА_4 були її сусідами в с. Зелений Гай. Ці свідки суду пояснили, що у ОСОБА_4 не було психічних розладів, вона хворіла на підвищений тиск та в неї боліли ноги. Свідок ОСОБА_10, який є фельдшером в Зелено-Гайському фельдшерському пункті, пояснив суду, що він багато разів обстежував ОСОБА_4 протягом її життя до смерті, психічних та розумових розладів ОСОБА_4 не виявляла. Зазначені показання свідків узгоджуються із обставинами, встановленими у судовому засіданні, а також не суперечать висновку судово-медичної експертизи, з огляду на що суд оцінює їх показання як допустимі та достовірні докази у справі.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_11, яка також є мешканкою с. Зелений Гай, суд зазначає, що вона пояснювала, що в ОСОБА_4 погіршився стан здоровя восени 2013 року. Проте, наявність в ОСОБА_4 будь-яких психічних розладів цей свідок не підтвердила, конкретних свідчень з цього факту суду не надала, з огляду на що її показання не можуть братися судом до уваги як такі, що не містять доказів щодо предмету доказування у справі.

В цей же час, суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є родичами позивача, а тому можуть мати зацікавленість в результаті розгляду справи. Суд також зауважує, що свідок ОСОБА_6 зазначив, що він припускає погану свідомість ОСОБА_4 на час підписання нею заповіту, проте, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Свідок ОСОБА_7 щодо психічного стану ОСОБА_4 переконливих свідчень не надав, лише пояснивши, що в неї погіршилась пам'ять, вона його погано впізнавала. Відтак, показання цих свідків не можуть бути визнані належними та допустимими доказами в даній справі.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що ОСОБА_4 на час складання спірного заповіту могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у звязку із чим суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним з підстав, визначених у статті 225 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 19 квітня 2016 року.

Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2016 року.

Суддя А.В. Шалагінова