АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/1604/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Усатова І.А.
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 22.09.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства» Акціонерний банк «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просив скасувати наказ №148-П від 14 квітня 2015 року про звільнення його з роботи, поновити його на роботі на посаді заступника начальника відділу моніторингу та аналізу звітності суб»єктів оціночної діяльності управління з питань взаємодії з суб»єктами оціночної діяльності департаменту ризик- менеджменту АБ «Укргазбанк», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що згідно наказу № 222-П від 19.07.2011 року був прийнятий на роботу на посаду заступника начальника відділу взаємодії з суб»єктами оціночної діяльності та нотаріусами управління взаємодії з суб»єктами оціночної діяльності та іншими небанківськими установами департаменту з питань взаємодії з небанківськими установами, а з 01.09.2014 року на посаді заступника начальника відділу моніторингу та аналізу звітності суб»єктів оціночної діяльності управління з питань взаємодії з суб»єктами оціночної діяльності Департаменту ризик-менеджменту ПАТ АБ «Укргазбанк».

Наказом №146-П від 10 квітня 2015 року був звільнений з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Підставою для звільнення став наказ №65 від 03 лютого 2015 року, згідно з яким структурний підрозділ, в якому він працював, скорочувався, а також зі значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників.

Зазначав, що датою його звільнення в попередженні було вказано 03 квітня 2015 року, а попередження про таке скорочення та відповідний наказ №65 було видано 03 лютого 2015 року.

Вважає, що відповідно до вимог закону відповідач повинен був не пізніше 03 січня 2015 року погодити відповідне рішення про скорочення працівників із виборним органом первинної профспілкової організації, однак лише 19 січня та 22 січня 2015 відповідачем було ініційоване скорочення діючих структурних підрозділів головної установи банку, а вже 03 лютого 2015 року був виданий наказ №65 про скорочення штату працівників, що на його думку, не відповідає вимогам закону.

Крім того, вважав, що вжиті відповідачем заходи по скороченню штату та звільнення працівників суперечать вимогам ст. ст. 10,11,13, 22, 32, 36, 43, 49-2 КЗпП України, є невиконанням ним вимог ст. ст. 42 та 252 КЗпП України, а також ст. ст.7, 22 та 41 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності».

Посилається на те, що в порушення вимог ст. 49-4 КЗпП України відповідачем не були проведені попередні консультації з профспілковим комітетом щодо необхідності проведення таких заходів та масового звільнення працівників за три місяці до їх звільнення.

Посилаючись на вказані обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 22.09.2015р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з»ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 222-П від 19.07.2011р. позивач був прийнятий на роботу на посаду заступника начальника відділу взаємодії з суб»єктами оціночної діяльності та нотаріусами управління взаємодії з суб»єктами оціночної діяльності та іншими небанківськими установами Департаменту з питань взаємодії з небанківськими установами, а з 01.09. 2014р. на посаді заступника начальника відділу моніторингу та аналізу звітності суб»єктів оціночної діяльності управління з питань взаємодії з суб»єктами оціночної діяльності Департаменту ризик-менеджменту ПАТ АБ «Укргазбанк».

Рішенням наглядової ради від 19.11.2014р. (протокол № 14) було затверджено Принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», в п.7 якого визначено принципи оптимальної чисельності персоналу.

Протоколами Правління АБ «Укргазбанк» № 3 від 19.01.2015р. та № 4 від 22 січня 2015р. прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк».

На виконання рішень, прийнятих на засіданнях Правління Банку було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

03 лютого 2015р. Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення про скорочення у числі інших управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик- менеджменту, де працював позивач. На виконання вказаного рішення було прийнято рішення про скорочення з 03.04.2015р. штату працівників головної установи.

Як вбачається з матеріалів справи 13.02.2015р. відповідач був письмово попереджений про майбутнє вивільнення.

Судом також встановлено, що в день попередження про майбутнє вивільнення позивачу були запропоновані для працевлаштування спочатку 134 вакантні посади, від яких він відмовився, а надалі в цей же день - ще 23 посади, також інші посади пропонувались і в наступний період, від яких відповідач відмовився у письмовій формі.

Наказом № 146-П від 10.04.2015р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно вимог ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці і водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Встановлено, що дана вимога закону відповідачем була дотримана.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопад 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з»ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Тобто, з точки зору закону суд не має права входити в обговорення доцільності таких заходів та скорочення штату працівників, а лише зобов'язаний перевірити дотримання відповідачем вимог закону при вивільненні працівників.

Відповідно до положень ч. ч. 2 та 3 ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть з собою скорочення чисельності або штату працівників можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

Згідно ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом»якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Cудом встановлено, що дані вимоги закону відповідачем виконані шляхом направлення 29 грудня 2014 року повідомлення Первинній профспілковій організації банку.

Будь-яких заперечень щодо цього профспілковий комітет банку не висловлював.

Тобто, вимоги закону відповідачем у цій частині також були виконані.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом встановлено, що 24 березня 2015 року адміністрацією банку була отримана згода профспілкового комітету на звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Порядок відшкодування моральної шкоди в сфері трудових відносин врегульовано ст.237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з викладеного вище, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що звільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому підстави для задоволення його вимог відсутні.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновки рішення суду не спростовують.

Позивач по справі ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням трудового законодавства України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.09.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді