Справа № 361/3520/15-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/2564/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 14.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом , -

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 20 травня 2010 року помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:008:0158, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, СТ «Райдуга».

Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого є його діти: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_3, які у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

22 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_4 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної земельної ділянки, кожному.

Посилаючись на наявність спору з приводу користування земельною ділянкою та відсутність домовленості між співвласниками щодо поділу земельної ділянки в натурі, позивач ОСОБА_2 просив виділити йому в натурі 1/3 частину спірної земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_3 предявила зустрічний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідачі ухилялись від надання допомоги батьку, який внаслідок хвороби та віку був у безпорадному стані.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2016 року у задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного або зустрічного позовів та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 травня 2010 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0603 га, кадастровий номер :02:008:0158, надану для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, СТ «Райдуга» та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 070188, виданого Требухівською сільською радою Броварського району Київської області 04 грудня 1997 року на підставі рішення виконкому Требухівської сільської ради № 11 від 21 листопада 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 181.

Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого ОСОБА_5 є його діти: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_3, які у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

22 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_4 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної земельної ділянки, кожному. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спірної земельної ділянки ОСОБА_3 не видано.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів щодо можливих варіантів поділу земельної ділянки в натурі, оскільки опис меж земельних ділянок (а.с.29) не містить даних про те, що земельна ділянка, що виділяється і земельні ділянки, що залишаються у спільній власності інших співвласників, можуть використовуватись за цільовим призначенням як окремі земельні ділянки, які мають окремі виходи до земель загального користування, можуть мати заїзд до земельної ділянки і при цьому не порушуватимуться права інших суміжних землекористувачів членів садового товариства.

Такий висновок суду є правильним.

Разом з тим, колегія суддів враховує той факт, що ні в суді першої, ні апеляційної інстанції позивачем не було заявлене клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування спадкодавця у безпорадному стані, враховуючи, що допитані за клопотанням позивача свідки не підтвердили наявність такого стану у спадкодавця, а сам по собі факт рідких відвідувань відповідачами батька не є достатньою підставою для усунення їх від спадкування.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Суд, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні судом не встановлено обставин того, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, а відповідачі за зустрічним позовом умисно ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, інші особи не могли надавати йому необхідну допомогу.

Тому рішення суду в частині відмови в зустрічному позові про усунення від права на спадкування ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апелянти не змогли спростувати висновки суду, нових доказів доведеності позовів або апеляційних скарг не встановлено, а тому вони не підлягають задоволенню.

За таких обставин судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді