Категорія 25Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого: Сала Т.Б., суддів: Луценко В.В., Нікушина В.П., секретар - Торбасюк О.І., за участі представника позивача Курило О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Страхового товариства «Гарантія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у справі за позовом Приватне акціонерне товариство «Страхового товариства «Гарантія» до ОСОБА_3, за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства «Український страховий дім», Кредитна спілка «Істок» про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

встановила:

В травні 2015 року ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в якому просило: стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ в порядку регресу страхове відшкодування в розмірі 7 561 грн.

Вимоги позову мотивовано тим, що 22.02.2011 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Шевроле», здійснюючи рух заднім ходом не переконався в безпеці руху, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Тойота», що призвело до пошкодження транспортних засобів. ОСОБА_3 постановою суду визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, за ст.. 1224, 124 КУпАП.

Транспортний засіб «Тойота» було застраховано власником у ПрАТ «Український страховий дім». Транспортний засіб «Шевроле» було застраховано Кредитною спілкою «Істок» у ПАТ «Страхове товариство «Гарантія». Рішенням господарського суду позов ПрАТ «Український страховий дім» до ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» задоволено частково: стягнуто із ПАТ на користь ПрАТ 7 561,64 грн. страхового відшкодування.

ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» у відповідності до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» набуло право регресної вимоги до ОСОБА_3 після сплати страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_3 після ДТП самовільно залишив місце пригоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Мотиви апеляційної скарги аналогічні мотивам позову.

Колегія суддів дослідивши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить його роботодавцю, який і повинен відшкодувати шкоду.

Колегія суддів із вказаним висновком суду погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2011 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, у якій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Шевроле», по вул. Грушевського в м. Вінниці, здійснюючи рух заднім ходом не переконався в безпеці руху, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Тойота», внаслідок чого відбулося зіткнення.

Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.03.2011 року визнано винним ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 1224, 124 КУпАП..

Транспортний засіб «Тойота», було застраховано його власником, ОСОБА_4 у ПрАТ «Український страховий дім» згідно договору № НТ/10/0093-Вн-0100 від 08.09.2010р.

ПрАТ «Український страховий дім», виплативши страхове відшкодування в сумі 8071,64 грн. звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення в порядку суброгації 8071,64 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.04.2014р. позов ПрАТ «Український страховий дім» було задоволено частково, а саме: стягнуто з ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ПрАТ «Український страховий дім» 7561,64 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до полісу № ВЕ/3925889 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник КС «Істок» застрахував автомобіль «Шевроле» н.з. НОМЕР_1 (а.с. 8).

Позивач звернувся з позовом до суду на підставі пп. «в» п.38.1.1 ч.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності», оскільки ОСОБА_3 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, і це підтверджено Постановою суду про притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак, судом першої інстанції встановлено, і колегія суддів погоджується з цим, що відповідач ОСОБА_3 з 03.05.2006 року до 21.05.2012 року працював у Кредитній Спілці «Істок» на посаді заступника начальника служби безпеки (відповідно до запису в трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с. 63)).

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов (ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

На час вчинення ДТП відповідач перебував із КС «Істок» у трудових відносинах.

Представник позивача не заперечував, що відповідач знаходився в трудових відносинах з КС «Істок», але стверджував, що відповідач не виконував своїх трудових обов'язків в момент скоєння ДТП, і таке твердження ґрунтується на відсутності доказів тому, зокрема відсутність подорожнього листа, а від так відповідач повинен відповідати на загальних підставах.

Колегія суддів вважає, що дані твердження є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в справі доказами.

Зокрема, з пояснень головного державного виконавця Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ Середюк Т.В., які прийняті судом першої інстанції, вбачається що ОСОБА_3 в день ДТП заїхав за останнім для поїздки на дільницю боржника по виконавчому провадженню, стягувачем за яким є КС «Істок» (а.с. 113).

Колегією суддів, для повноти розгляду справи, з метою встановлення фактичних обставин справи, в т.ч. в частині виконання чи не виконання відповідачем своїх службових обов'язків, за згодою сторін, витребувала матеріали адміністративної справи № Д 195 по факту вказаного ДТП.

В матеріалах адміністративної справи, які надійшли до суду, є пояснення ОСОБА_3, який одразу після ДТП пояснив, що 22 лютого 2011 року о 17 год. Він приїхав по службовим справам до Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ, де забрав державного виконавця для сумісного виїзду для виконання рішення суду.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, керуючи транспортним засобом, який належить КС «Істок» виконував свої трудові обов'язки.

Що стосується доводів представника позивача про відсутність такого доказу, як подорожній лист, то слід відмітити, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» (від 05.07.11 N3565-VI) відміняється необхідність застосування подорожнього листа в рамках документального оформлення автомобільних перевезень та відповідальність за його незастосування.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ст. 1172 ЦК України).

Стаття 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Статті 1187 ЦК України регламентує питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1166 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від то постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-108цс13.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильності рішення суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Страхового товариства «Гарантія» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: