Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Самбірська квартирно-експлуатаційна частина району, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення осіб такими, що не набули права на проживання, виселення та визнання дій неправомірними

за касаційною скаргою першого заступника військового прокурора Західного регіону України на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року Івано-Франківський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: Міністерство оборони України, квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Самбірська квартирно-експлуатаційна частина району, звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 травня 2012 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області прийнято рішення у справі № 1318/661/2012, яким вирішено виселити громадянина ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 та визнано недійсними: свідоцтво на право власності від 22 квітня 2011 року НОМЕР_2, видане ОСОБА_5 на вказану квартиру, службовий ордер та рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо даної квартири. Рішення суду набрало законної сили.

02 березня 2012 року у даній справі Самбірським міськрайонним судом Львівської області винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на вказану квартиру, на підставі якої 21 травня 2013 року видано виконавчий лист та 22 липня 2013 року Відділом державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області відкрито виконавче провадження.

Згідно повідомлення Самбірського міського відділу Державної міграційної служби України від 19 листопада 2013 року за вих. № 21/2208 встановлено, що за вказаною адресою крім ОСОБА_5, 1958 року народження, зареєстровані ОСОБА_3, 1987 року народження, із дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстрація з 29 жовтня 2013 року).

Оскільки їхня реєстрація у вказаній квартирі була проведена в період дії ухвали про забезпечення позову, постановленої Самбірським міськрайонним судом Львівської області від 02 березня 2012 року, та після вступу рішення в законну силу, така є незаконною та відбулася за відсутності будь-яких правових підстав, оскільки відповідачі не набули права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, з цих підстав укладений 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення, згідно якого ОСОБА_5 передав в найм житлове приміщення, не може бути правовою підставою для відмови у позові, оскільки станом на 29 жовтня 2013 року ордер, виданий ОСОБА_5, судом визнаний недійсним, скасовано його свідоцтво на право власності на квартиру, внаслідок чого останній не міг правомірно вселити в займане ним приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На даний час ОСОБА_5 своїми діями перешкоджає виконанню рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі № 1318/661/2012, у зв'язку з чим порушуються права Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Львова щодо надання та забезпечення житлом військовослужбовців Самбірського гарнізону.

З огляду на зазначене, просив суд постановити рішення, яким: визнати недійсним типовий договір піднайму (найму) житлового приміщення від 29 жовтня 2013 року, яке складається із кімнати житловою площею 14, 2 кв. м та розташоване в квартирі АДРЕСА_1; скасувати реєстрацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що не набули права на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору піднайму (найму) житлового приміщення, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 29 жовтня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано недійсним договір піднайму (найму) житлового приміщення, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 29 жовтня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі перший заступник військового прокурора Західного регіону України, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 травня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року, визнано незаконним рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 14 квітня 2009 року № 131 «Про включення однокімнатної квартири АДРЕСА_1 до числа службових Самбірської ЖЕК №1 та видачу службового ордера для вселення у дану квартиру»; визнано недійсним службовий ордер на жиле приміщення № 22 від 17 квітня 2009 року, виданий виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області ОСОБА_5 на право вселення в квартиру АДРЕСА_1; визнано недійсним свідоцтво про право власності від 22 квітня 2011 року НОМЕР_1, видане ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1; виселено ОСОБА_5 із квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 липня 2013 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року залишено без змін.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 травня 2012 року набрало законної сили 09 квітня 2013 року.

29 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір піднайму (найму) квартири АДРЕСА_1, на підставі якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися до спірної квартири.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов висновку про недійсність вказаного договору піднайму квартири у зв'язку з дефектністю суб'єктного складу - від імені наймодавця договір вчинено особою, яка не мала об'єкт найму у власності.

Підстав скасування рішення апеляційного суду в цій частині, як і доводів про незгоду із вирішенням решти позову, крім відмови у позові про виселення, у касаційній скарзі не наведено, підстав виходу за межі скарги не вбачається, а тому в цій частині рішення суду залишається без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Разом з тим, відмовляючи у позові про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, апеляційний суд виходив із того, що позивач, як на підставу виселення, посилається на норми ч. 3 ст. 116 ЖК України, відповідно до положень якої виселяють осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення. Між тим, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися до квартири на підставі договору, тобто відсутня ознака самоправності.

Із такими висновками погодитися не можна.

За змістом ст. 214 ЦПК України вибір та застосування правової норми є виключною прерогативою суду, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору. Для визначення матеріального закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, необхідно виходити із фактичних обставин, які у наведені у позовній заяві.

Позивач просив виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із спірної квартири у зв'язку з тим, що договір піднайму (підстава їх вселення) є недійсним. Визнавши недійсність договору піднайму квартири та одночасно відмовивши у позові про виселення у зв'язку з посиланням позивача на норми ч. 3 ст. 116 ЖК України, апеляційний суд не врахував обставин, що обґрунтовують заявлені в цій частині вимоги.

За наведених обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині вирішення позову про виселення на підставі ст. 338 ЦПК України із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу першого заступника військового прокурора Західного регіону України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року скасувати у частині вирішення позову про виселення, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

О.В. Попович

В.О. Савченко