Справа №493/12/16-ц
Провадження № 2/493/140/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2016 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балті цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 лютого 2013 року вона з відповідачем уклала договір позики, за яким вона передала в борг, а відповідач прийняв 10 тис. доларів США та взяв на себе зобовязання повернути цю суму позики у строк до 05.12.2013 року, про що ним була написана власноручно розписка. 14.09.2013 року відповідач знов звернувся до неї з проханням дати йому в борг ще 15 тис. доларів США, взявши зобовязання повернути цю суму в строк до 14.09.2014 року, про що теж власноручно написав розписку. Однак а ні до 05.12.2013 року, а ні до 14.09.2014 року відповідач борг не повернув, тому вона просить стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики 10 тис. доларів США та 15 тис. доларів США, що еквівалентно за курсом НацБанку України 637 тис. грн., індекс інфляції в сумі 401415 грн.04 коп., три проценти річних від просроченої суми, тобто 30011 грн. 55 коп., та стягнути з відповідача судовий збір.

В судовому засіданні позивач і її представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали за підставами, вказаними в уточненому позові, просили позов задовольнити і не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_4 в судове засідання двічі не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, причини своєї неявки суду не повідомили. За згодою представника позивача і позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст.224 ЦПК України.

Заслухавши вимоги позивача, її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе вимоги позивача задовольнити частково у звязку з наступним.

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Цивільні обовязки, відповідно до ст. 14 ЦК України, виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, виконання цивільних обовязків забезпечуються засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Вимогами ч.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як видно з матеріалів справи, між сторонами виникли правові відносини з приводу договорів позики, про що є власноручно написані розписки відповідача від 24.02.2013 року і 14.09.2013 року, згідно яких позивач передала відповідачу 24.02.2013 року 10 тис. доларів США, а 14.09.2013 року 15 тис. доларів США, останній повинен був повертати перший борг до 05.12.2013 року, а другий борг до 14.09.2014 року. В строки, передбачені розписками, суми позики не були повернуті.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми.

Про те, що відповідач виконав свої зобовязання, належних письмових доказів не представлено, а відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі, а якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, які він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

У відповідності ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, відповідач борг за договорами позики у встановлені розписками строки, не повернув.

Таким чином, наявність у позивача оригіналів розписок і відсутність у відповідача письмових доказів про повернення боргу, свідчать про те, що борг не повернутий, тому підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, при задоволенні позову про стягнення грошових сум, що підлягають стягненню, слід зазначати у грошовій одиниці України гривні, а у разі стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України, на день ухвалення рішення, борг в доларах США становить (25 тис. доларів СШАх25,48)=637 тис. грн.

Що стосується стягнення 3% річних від простроченої суми боргу, то ця сума також підлягає стягненню, оскільки відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми.

Відносно вимог позивача про стягнення індексу інфляції, то в цій частині суд вважає за необхідне позивачу відмовити, оскільки грошове зобовязання виражене в іноземній валюті. При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.612, 1046,1047,1049,1050 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 10, 11, 84,209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 (ІДН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІДН НОМЕР_2) борг в сумі 637тисяч гривень (шістьсот тридцять сім тисяч гривень), та 3-х % річних від просроченої суми - 30011 грн. 55 коп.(тридцять тисяч одинадцять гривень 55 коп.) , в іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 4134 гривні(чотири тисячі сто тридцять чотири гривні).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

С У Д Д Я