Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц/778/578/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2015 року у справі за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про відшкодування до Державного бюджету витрат, пов'язаних з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 24 710,30 гривень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 01.09.2007 року по 29.11.2011 року.

Відповідно до Законів України „Про освіту", „Про вищу освіту", „Про міліцію", Указу Президента України від 23.01.1996 року №77„Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", Постанови КМУ від 22.08.1996 року №992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням", 01.09.2007 року та 01.09.2009 року між курсантом ОСОБА_3, ГУМВС України в Запорізькій області та ДДУВС укладено договори про підготовку фахівця у ДДУВС.

Згідно з наказом ректора ДДУВС №256 від 29.07.2006 року відповідач зарахований курсантом на навчання до ДДУВС.

Згідно з наказом ректора ДДУВС №239 від 26.07.2010 року відповідач отримав вищу юридичну освіту освітньо-кваліфікаційного рівня „спеціаліст" та отримав відповідний диплом, після чого був направлений до ОВС.

Згідно з наказом ГУМВС України в Запорізькій області №239/с від 26.07.2010 року відповідач призначений на посаду слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ.

Згідно з наказом ГУМВС України в Запорізькій області №408о/с дек від 29.11.2011 року відповідач звільнений з займаної посади відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 „ж" (за власним бажанням).

Звільнення з ОВС після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну є однією з підстав відшкодування особами витрат пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС України.

Розділи 3 та 4 договору передбачають підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання договору.

Пунктом 2.3.6 вказаного договору також передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про міліцію", особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманні у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому КМУ. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом МВС України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 року, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням ДДУВС в розмірі 24 710 грн. 03 коп..

Відповідно до п. 2.1 цього Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове, продовольче, речове, медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п.п. 2.1.1 цього Порядку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Таким чином, відповідач звільнившись з ОВС за власним бажанням, порушив вимоги п. 2.3 договорів, укладених 01.09.2007 року та 01.09.2009 року, тому він зобов'язаний відшкодувати витрати пов'язані з його утриманням в ДДУВС.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Державного бюджету на рахунок Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов'язані з навчанням у розмірі 24 710 грн. 39 коп. та судовий збір в розмірі 247 грн. 10 коп..

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету на рахунок Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ: ГУДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО 805012, , р/р 0008, витрати,, пов'язані з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 24 710 (двадцять чотири тисячі сімсот десять) гривень 39 копійок. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 247 (двісті сорок сім) гривень 10 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 627 ЦК України, яка передбачає свободу договору, визначено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання.

За положеннями ч.2 ст.56 Закону України "Про вищу освіту" випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313 "Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України" передбачено порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно зі ст.3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, Головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою. Сторонами такого договору є: виконавець - навчальний заклад, замовник - Головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа - курсант.

У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх здійснюється в судовому порядку відповідно до ч.1 ст.6 Порядку.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ України курсантом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, згідно наказу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №256 від 29.07.2006 року зарахований курсантом першого курсу (а.с. 16).

01.09.2007р. та 01.09.2009р. між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, курсантом ОСОБА_3 та ГУМВС України в Запорізькій області укладено договори про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за державним замовленням на денній формі навчання. Умовами договору передбачені підстави, розмір та порядок відшкодування фактичних витрат на підготовку у разі дострокового розірвання договору, у тому числі у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та звільнення з ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання (а.с.6-7).

Згідно наказу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №234 від 26.06.2010 року ОСОБА_3, закінчивши Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, був відряджений з 27.06.2010р. для призначення на посади згідно з фахом по факультету міліції громадської безпеки до ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 15).

Наказом ГУМВС України в Запорізькій області №239 о/с від 26.07.2010 року ОСОБА_3 призначений слідчим слідчого відділення Орджонікідзевського районного відділу Запорізького міського управління (а.с. 13).

Наказом ГУМВС України в Запорізькій області №408 о/с дск від 29.11.2011 року згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_3 звільнений в запас Збройних сил України за п.64 «ж» (за власним бажанням) (а.с.14).

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_3 проходив підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за державним замовленням на денній формі навчання на підставі договорів про проходження підготовки, з умовами яких він погодився та підписав їх, що ОСОБА_3 звільнений в запас Збройних сил України за п.64 «ж» (за власним бажанням) до спливу перших трьох років після закінчення навчання, суд прийшов до правильного висновку, що відповідно до Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про міліцію», Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», Постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» та умов договорів від 01.09.2007р. і 01.09.2009р. про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, які регулюють зазначені правовідносини, останній зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на підготовку, які згідно розрахунку позивача становлять 24 710,39 грн.

Твердження ОСОБА_3 про те, що витрати у сумі 24 710,39 грн. визначені за весь період навчання та не є фактичними витратами, не можуть бути взяті до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.2.3.6 договорів від 01.09.2007р. та від 01.09.2009р. про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, особа зобов'язана відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Розрахунок витрат у сумі 24 710,39 грн., пов'язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, підтверджується відповідними довідками про фактичні витрати (а.с.17-24), вказаний розрахунок відповідачем не спростовано.

Посилання апелянта на неналежність наданих позивачем у якості доказів щодо розміру витрат довідок-розрахунків, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені довідки складені уповноваженими особами, чиї підписи скріплені печаткою учбового закладу, та містять необхідну інформацію щодо фактичних витрат, передбачених п. 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки від 16 липня 2007 N 419/831/240/605/537/219/534.

Оскільки умовами Договорів зменшення розміру фактичних витрат на підготовку не передбачено, та враховуючи обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання, встановлений ст. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», доводи апелянта щодо їх зменшення на підставі п.5 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 р. № 313, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Посилання апелянта на те, що він не проживав у гуртожитку, проживав за межами учбового закладу, тому був знятий з харчування і на його утримання не використовувалася електрична енергія, вода, водовідведення, теплова енергія ґрунтуються лише на його поясненнях і жодними доказами не підтверджується.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що його не інформували про фактичні витрати, а також були порушені умови договорів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вищевказані договори сторонами було підписано, на протязі всього часу навчання відповідача умови цих договорів виконувалися, а сам відповідач не оскаржував умови договорів, чи окремі його пункти, а інших доказів невиконання чи порушення умов договорів відповідачем суду надано не було.

Доводи апелянта про те, що він не звільнявся з ОВС і на теперішній час проходить службу в Головному управлінні Міндоходів у Запорізькій області, що прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ, колегією суддів відхиляються, оскільки Замовником за договорами було УМВС України в Запорізькій області, де і повинен був проходити службу відповідач після навчання у межах обов»язкового трирічного терміну, однак останній достроково звільнився за власним бажанням.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та діючому законодавству, що регулює зазначені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: