Справа № 520/2829/16-ц
Провадження № 2/520/2469/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 року

Київський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Луняченка В.О.,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "РГМ" про визнання трудових відношень та повноважень директора ТДВ «РГМ», припиненими та звільнення,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ТДВ «РГМ» про визнання трудових відношень та повноважень директора ТДВ «РГМ», припиненими та звільнення, після уточнення якого просить розірвати строковий трудовий договір між працівником ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «РГМ» укладений 14.01.2014 року в порядку передбаченому ч.1 ст. 39 КЗпП України, визнати ОСОБА_1 звільненим з посади директора Товариства з додатковою відповідальністю «РГМ» .

До судового засідання позивача ОСОБА_1 надав заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розглядати справу за його відсутністю.

Представник відповідача ТДВ «РГМ» до судового засідання надав заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення та просить справу розглядати за відсутністю представника ТДВ «РГМ».

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно до п.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Та к судовому засідання встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТДВ "РГМ" від 14.01.2014 року директором Товариства призначено позивача ОСОБА_1.

Відповідно до п. 9.4.1. Статуту товариства, директор є одноособовим Виконавчим органом Товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю. Директор обирається Загальними зборами учасників строком на 3 (три) року з можливим подальшим переобранням.

Отже між директором та Товариством укладено строковий трудовий Договір, який в силу ст. 39 КЗпП підлягає розірванню з ініціативи працівника на його вимогу у разі хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу ст. 39 КЗпП України, на вимогу працівника трудовий договір, укладений на визначений строк, може бути розірваний достроково тільки за наявності поважних причин, примірний перелік яких вказаний в частині першій ст. 38 Кодексу та частині першій зазначеної статті.

Однією з підстав розірвання трудового договору з ініціативи працівника, передбачених ч. 1 ст. 38 КЗпП є зокрема обставини у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Позивач реалізував передбачене статтею 43 Конституції України та статтею 38 Кодексу законів про працю України право на розірвання трудового договору та припинення трудових відносин з власної ініціативи.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України).

Позивач за сімейними обставинами в листопаді 2015 року прийняв рішення звільнитися з посади директора ТДВ «РГМ» у відповідності до ст. 39 КЗпП України, вимог статуту.

Позивач звернувся з заявою про звільнення. Утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства відповідно до п.п. «в» п.9.3.6 Статуту відноситься д компетенції загальних зборів товариства.

На виконання вимог п. 9.3.10, 9.3.11 Статуту «Загальні збори скликаються директором товариства за необхідністю, але не менше одного разу на рік. По проведення загальних зборів учасників товариства учасники повідомляються особисто під розпис або курєром, або поштовим відправленням з зазначенням часу і місця проведення Загальних зборів учасників та порядку денного, не менше як за 30 днів до скликання загальних зборів учасників» позивач прийняв рішення про скликання загальних зборів товариства 25 грудня 2015 року та рекомендованим листом на адресу кожного з учасників та на адресу місцезнаходження підприємства, направив повідомлення про скликання зборів, у порядок денний якого входило питання про звільнення позивача з посади директора з 25.12.15 року. На призначені загальні збори зявилися тільки частка учасників товариства у кількості яка унеможливила проведення зборів та відсутності кворуму, решта про причини неявки позивача не повідомила, заяв про перенесення зборів та внесення додаткових питань до порядку денного не надавали, та поштою не надсилали. Тобто позивач вжив всіх заходів передбачених законодавством щодо його звільнення, однак в силу відсутності більшої кількості учасників зборів та відсутності кворуму реалізувати своє право на розірвання строкового трудового договору позивач не зміг, що вважає порушенням його права щодо вільного вибору праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону "Про господарські товариства" загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники, які сукупно володіють більш ніж 60% голосів. Неявка учасника Товариства, який володіє в сукупності більш ніж 60 % голосів не означає, що директор потрапляє в повну залежність у реалізації своїх трудових прав від загальних зборів учасників.

Тобто ні умови контракту, ані положення Статуту Товариства не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, які надано йому трудовим законодавством.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У абзаці 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України закріплено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "РГМ" про визнання трудових відношень та повноважень директора ТДВ «РГМ», припиненими та звільнення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "РГМ" про визнання трудових відношень та повноважень директора ТДВ «РГМ», припиненими та звільнення задовольнити.

Строковий трудовий договір між працівником ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «РГМ» укладений 14.01.2014 року в порядку передбаченому ч.1 ст. 39 КЗпП України, визнати розірваним.

Визнати ОСОБА_1 звільненим з посади директора Товариства з додатковою відповідальністю «РГМ».

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «РГМ на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луняченко В. О.