Справа № 236/256/16-ц
02 березня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бікезіної О.В.,
за участю: секретаря Плаксіної Є.В.,
позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
03.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку № 71 "а" по вул. Волгодонській в м. Красний Лиман Донецької області. Відповідач ОСОБА_2 є його донькою, зареєстрована у вказаному будинку з 06.02.2010 року. З 01.01.2011 року відповідач за вищезазначеною адресою не проживає, її речей там немає, добровільно припинити реєстрацію не бажає, що обмежує права позивача в користуванні та розпорядженні будинком.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що за вказаною адресою він проживає разом з онукою, що є донькою відповідачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку виховує з дитинства. Просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідача ОСОБА_2 про необхідність явки в судове засідання повідомлено належним чином шляхом направлення судової повістки поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в заочному порядку. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечував.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши позивача, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили той факт, що ОСОБА_2, яка є донькою ОСОБА_1, з 01.01.2011 року в будинку № 71 "а" по вул. Волгодонській в м. Лиман Донецької області не проживає, речей її в будинку не має, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14.07.1981 року, що його посвідчено державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори по реєстру № 1428, зареєстровано в БТІ м. Словянська 21.07.1981 року, належить на праві приватної власності житловий будинок №71 "а" по вул. Волгодонській в м. Красний Лиман Донецької області (а.с.13).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.01.2016 року право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.36-37).
Згідно Домової книги у будинку №71 "а" по вул. Волгодонській в м. Красний Лиман Донецької області зареєстровані: позивач ОСОБА_1 з 01.03.1991 року, відповідач ОСОБА_2 з 06.01.2010 року (а.с.10-11).
Довідкою Краснолиманської міської ради від 18.01.2016 року підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «а» (а.с.34).
Згідно акту, складеному головою вуличного комітету, завіреного підписом голови мікрорайону та мокрою печаткою загального відділу Краснолиманської міської ради Донецької області підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 з 01.01.2011 року за вищевказаною адресою не проживає, її особисті речі в будинку відсутні, батька не відвідує (а.с. 33).
Право власності є непорушним і відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сімї власника жилого будинку належать діти власника та інші особи, які користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Матеріали справи свідчать про те, що іншої домовленості між позивачем та відповідачем про підстави втрати права користування житлом не існувало.
Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Позивач ОСОБА_1, як власник будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Наявність реєстрації ОСОБА_2 в будинку, обмежує права ОСОБА_1 як власника, і він на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.
Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права, оскільки є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
Враховуючи, що відповідач з власної ініціативи без поважних причин не користується будинком, який належить позивачу на праві власності, з січня 2011 року, тобто понад один рік, до теперішнього часу не припинила реєстрацію у вказаному будинку, будинком не цікавиться, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні його права на отримання соціальної допомоги, пов'язаної з підвищенням тарифів на комунальні послуги, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 року №984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Красний Лиман Донецької області перейменовано на місто Лиман з 18 лютого 2016 року.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 391, ЦК України, ст.ст. 3,8, 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим будинком № 71 "а" по вул. Волгодонській в м. Лиман (до 18.02.2016 року м. Красний Лиман) Донецької області.
Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 04 березня 2016 року.

Суддя -