АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/9686/15-ц Головуючий в І інстанції: Гонтар Д.О.
Номер провадження: №22-ц/791/1100/2016 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Херсонського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру (третя особа - Херсонська міська рада) про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому після уточнення вимог просив суд: зобов'язати відповідача розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі у власність, розташованої в межах території, обмеженої АДРЕСА_1 біля земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1; зобов'язати відповідача надіслати на його адресу належно оформлений договір щодо відведення вказаної земельної ділянки.

На обґрунтування позову вказав, що 19.05.2015 року ним для реалізації права на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки надіслано на адресу Херсонської міської ради клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення для безоплатної передачі у приватну власність вказаної вище земельної ділянки, розташованої біля земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1. Оскільки станом на 15.07.2015 року, тобто більше ніж у місячний строк з дня реєстрації клопотання на його адресу мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не надходило, у нього згідно ч.7 ст.118 ЗК України виникло право замовити у відповідача у місячний строк розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки без надання такого дозволу. З метою реалізації вказаного права ним 15.07.2015 року направлено на адресу Херсонського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру відповідну заяву та проект договору. Разом з тим, відповідач в листі від 21.07.2015 року повідомив його про відмову підписати договір від 15.07.2015 року на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки вказаний договір був отриманий 16.07.2015 року. Вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують та унеможливлюють реалізацію його конституційного права на безоплатне отримання земельної ділянки.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначив, що суд не звернув увагу на те, що вимога про зобов'язання відповідача розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі у приватну власність є самостійною вимогою і не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності договору на розробку проекту із землеустрою. Тобто, як правову підставу для розроблення проекту із землеустрою законом, а саме п. в) ч.1 ст.22 ЗУ ?Про землеустрій?, передбачено наявність лише рішення суду про зобов?язання розробити проект із землеустрою, при цьому договір на розроблення такого проекту може бути укладено на виконання такого рішення. Також вказав, суд не врахував, що договір від 15.07.2015 року з додатками 1, 2, 3 та 4 надіслано на адресу відповідача не просто для його підписання та укладення, а також для повного заповнення обов'язкових додатків до нього, оскільки він не володіє спеціальними знаннями у в галузі землевпорядних робіт. Також вважає, що суд помилково застосував приписи ст.16 ЦК України, які не є імперативними. Крім того зазначив, що судове рішення не узгоджується зі ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦК України та Конвенції про захист прав людини, внаслідок чого він не може реалізувати своє право на землю, задеклароване Конституцією України. Також вказав, що суд не звернув уваги на те, що відповідач уникає передбаченого законом обов'язку на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, чим порушує його право на землю та норми діючого законодавства.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

18.05.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Херсонського міського голови зі клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення для безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки, розташованої в межах території, обмеженої АДРЕСА_1 біля земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, посилаючись на те, що щодо зазначеної земельної ділянки рішення міської ради про надання дозволу на розробку документації із землеустрою не приймалося (а.с.17).

До вказаного клопотання були долучені, крім іншого, графічні матеріали з визначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, детальний план території.

Вказане клопотання згідно поштового повідомлення про вручення кореспонденції представником третьої особи отримано 19.05.2015 року (а.с.16).

15.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Херсонського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру із письмовою заявою на замовлення послуг з виконання робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки для безоплатної передачі у його приватну власність. До заяви додано договір від 15.07.2015 року на розроблення проекту землеустрою в 3-х екз., клопотання на адресу міського голови про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення для безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки, графічні матеріали з визначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, детальний план території, копія паспорту, копія довідки про присвоєння ІН (9-20).

Згідно з листом т.в.о. директора Херсонського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру від 21.07.2015 року №1/197 відповідач повідомив позивача, що направлений ним договір від 15.07.2015 року на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може бути підписаний та зареєстрований у зв?язку з тим, що отримали документи ОСОБА_2 16.07.2015 року (а.с.6).

У своїх письмових запереченнях до позову, представник відповідача пояснив, що передумовою укладання відповідного правочину між сторонами щодо надання послуг із землеустрою є надання замовником необхідних для проведення відповідних робіт документів, які визначені ст.50 Закони України ?Про землеустрій? (копія клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі формування чи зміни цільового призначення земельної ділянки, яка обов'язково реєструється в органі місцевого самоврядування задля унеможливлення надання відповідного дозволу на вказану земельну ділянку іншій особі; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки)). Звернувшись до підприємства, позивач не надав документів, передбачених вказаною статтею закону, тому укласти з ним відповідний договір підприємство не мало можливості (а.с.43).

При апеляційному розгляді справи представник відповідача підтвердив необхідність надання зазначених вище документів для укладення договору і вказав, що про це не було зазначено у листі позивачу від 21.07.2015р через відсутність юриста.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що оскільки договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки між сторонами укладено не було, то відповідно судом не може бути вирішено питання щодо зобов'язання надіслання вказаного, належно оформленого договору стороні. Також суд виходив з того, що за відсутності відповідного договору не можуть бути задоволені також і позовні вимоги про зобов'язання відповідача розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі у приватну власність позивача, оскільки вказані вимоги є похідними і витікають за наслідком існування договірних правовідносин між сторонами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції при цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.15 і 16 ЦК України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України, який застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідків, що спричинені цим порушенням, враховуючи, що відповідно до ст.ст.12, 14 ЦК України цивільні права здійснюються, а цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання, зокрема, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє, зокрема, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно п.б) ч.1 ст.22 Закону України ?Про землеустрій? землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Абзацом 2 ч.7 ст.118 ЗК України передбачений обов'язок громадянина замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку суб'єктів господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін - типовим договором, розробити проект землеустрою.

Свобода договору, яка закріплена у ст.ст.6, 627 ЦК України, полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, однак вона не є безмежною.

Згідно ст.630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України). Так, абзацом 2 ч.7 ст.118 ЗК України передбачено обов'язок суб'єктів господарювання укласти письмовий договір з громадянином-замовником на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) Типового договору затверджені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. N 266 ?Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки?.

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, абзацу 2 ч.7 ст.118 ЗК України, постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 р. N 266 ?Про затвердження Типового договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки? вбачається, що умови типового договору, які набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є обов'язком сторін цього договору за умови, якщо запропонований замовником договір відповідає типовому договору. Відмова суб'єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою згідно із законом, від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та абзацу 2 ч.7 ст.118 ЗК України.

У разі такої відмови, виходячи з положень ст.ст.3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України замовник послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_2 не містять у собі вимог про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії, отже вимоги позивача (зобов'язати відповідача розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також зобов'язати відповідача надіслати на його адресу належно оформлений договір щодо відведення вказаної земельної ділянки) не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом,у даному випадку.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання заявника на самостійність його позовних вимог одна від одної, а не їх похідний характер, як вказав суд; посилання на п. в) ч.1 ст.22 ЗУ ?Про землеустрій? щодо наявності лише рішення суду про зобов'язання розробити проект із землеустрою; на помилкове застосування судом ст.16 ЦК України; порушення його прав, передбачених ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦК України та Конвенцією про захист прав людини, внаслідок чого він не може реалізувати своє право на землю, не приймаються до уваги через невірне обрання способу захисту своїх прав.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська