Справа № 464/7555/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/2198/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Богонюка М.Я. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю Олешек О.М. - представника ЛКП „Старий Сихів",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Олешек Ольги Михайлівни, представника Львівського комунального підприємства „Старий Сихів", на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Львівське комунальне підприємство „Старий Сихів" (в подальшому - „ЛКП") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не здійснюють оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на квітень 2015 року складає 906 грн., яку ЛКП «Старий Сихів» і просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно разом із судовими витратами (а.с. 1-4, 105).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 212 грн. 23 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Сихів» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі по 14 грн. 31 коп. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 108-112).

Дане рішення оскаржила представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає помилковим висновок суду про відсутність дій відповідачів, що б свідчили про визнання ними боргу, а також стосовно того, що відповідачі за послуги з утримання будинку та прибудинкової території оплачували виключно поточні платежі, та звертає увагу на те, що відповідачі неодноразово вносили грошові кошти у розмірі більшому, ніж поточний платіж, нарахований за відповідний розрахунковий місяць, що слід розцінювати саме як погашення заборгованості, оскільки відносини між ЛКП та відповідачами не передбачають авансування.

Вважають неправомірним посилання суду на заяву відповідачів від 05.05.2005 року (в якій вони висловили власні зауваження щодо діяльності ЛКП), як на достатню підставу вважати всі дії відповідачів такими, що не свідчать про визнання боргу, оскільки уже у вересні 2006 року відповідачами було сплачено на рахунок ЛКП платіж по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі, що значно перевищує суму місячного нарахування (а.с. 116-117).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що ЛКП „Старий Сихів" неодноразово зверталося до суду з заявами про видачу судових наказів про стягнення з відповідачів по даній справі заборгованості по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Ці заяви судами задовольнялися та видавалися відповідні судові накази, а саме: 17.06.2011 року, 15.04.2013 року та 29.04.2015 року, однак у подальшому за заявами відповідачів, які висловлювали у цих заявах свою незгоду з обсягом заявлених до них вимог, згадані судові накази ухвалами суду скасовувалися - з роз'ясненням ЛКП права на звернення з вимогами до відповідачів до суду в позовному порядку (а.с. 11).

В той же час, незважаючи на скасування судових наказів від 17.06.2011 року та від 15.04.2013 року, ЛКП до суду з вимогами до відповідачів в порядку позовного провадження не зверталося і лише після скасування судового наказу від 29.04.2015 року звернулося 31.08.2015 року до суду з даним позовом.

Тобто, як вбачається з вище наведеного, і після 2005-2006 років відповідачі заперечували наявність у них заборгованості перед ЛКП по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, про що переконливо свідчать їхні заяви до суду про скасування судових наказів від 17.06.2011 року, від 15.04.2013 року та від 29.04.2015 року, а відтак доводи апеляційної скарги з посиланням на відсутність доказів того, що після 05.05.2005 року відповідачі заперечували наявність у них заборгованості перед ЛКП, до уваги прийматися не можуть, як такі, що спростовуються матеріалами справи в їх сукупності.

Договірні відносини, що склалися між сторонами даного спору з приводу надання ЛКП послуг з утримання будинку та прибудинкової території і оплати цих послуг зі сторони відповідачів, не забороняють авансування оплати цих послуг.

Як вбачається з даних, які наведені у апеляційній скарзі, протягом періоду з вересня 2006 року по жовтень 2013 року дійсно ніби-то мали місце переплати внесених відповідачами сум у порівнянні з сумами, що підлягали до оплати за певний конкретний місяць, - у розмірах від 0,03 грн. до 102 грн. 80 коп.

В той же час, як стверджується поданою ЛКП до суду роздруківкою нарахувань та платежів, всі ці переплати (за певний конкретний місяць) мали місце у зв'язку з тим, що у місяці, які безпосередньо передували певному місяцю, відповідачі оплати не вносили або вносили її у меншому розмірі, ніж це було нараховано ЛКП за певний місяць.

Наприклад, у червні 2008 року відповідачами замість нарахованих 58 грн. 20 коп. було проплачено 100 грн. 05 коп. В той же час, у травні 2008 року (який передує червню 2008 року) відповідачі взагалі нічого не заплатили. Таким чином, 57 грн. 44 коп. (за травень 2008 року) + 58 грн. 20 коп. (за червень 2008 року) = 115 грн. 64 коп., що менше проплачених у червні 2008 року 100 грн. 05 коп. (а.с. 38).

Вище наведене стосується і інших „переплат в рахунок погашення боргу" (по версії апелянта).

Таким чином, аналіз вище згаданої роздруківки нарахувань та платежів, поданої самим позивачем (а.с. 38), свідчить про те, що „переплат в рахунок погашення боргу" зі сторони відповідачів (що, на твердження позивача, свідчить про визнання відповідачами боргу перед ЛКП за весь спірний період - починаючи з листопада 2003 року) насправді не було і таке твердження апелянта грунтується на штучно створених доказах у формі вибіркових підрахунків, а тому доводи апеляційної скарги і в цій частині до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Олешек Ольги Михайлівни, представника Львівського комунального підприємства „Старий Сихів", відхилити та залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 січня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: