Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Рожина Ю.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицької С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 03 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 березня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2012 року, яке набрало законної сили, вищезазначений договір визнано недійсним та повернуто сторони договору в попередній стан. Сторони визнаного судом недійсним договору померли, він та відповідач є їх спадкоємцями, а тому успадкували всі їх права та обов'язки відповідно до ст. 1218 ЦК України. Його батьком (покупцем) сплачено батьку відповідача (продавцю) 20 000 грн. за придбане майно. За час, що пройшов після укладання договору до визнання його недійсним, його батьком - ОСОБА_4, та ним вкладено значні кошти на утримання та ремонт будинку, сума яких становить 155 063,17 грн. Також він поніс витрати за житлово-комунальні послуги, вартість яких складає 4 167,45 грн. Зважаючи на вартість майна станом на час звернення до суду, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 164 993 грн. - вартість майна _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/392/2016 Головуючий у суді 1 інстанції:Красовський О.О.

Доповідач : Демянчук С.В.

(46/100 частин будинку); 155 063,17 грн. - кошти, що були витрачені на ремонт будинку та 4 167,45 грн. - кошти пов'язані з утриманням майна та судові витрати.

Рішенням Рівненського районного суду від 03 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. - грошові кошти внаслідок застосування наслідків реституції; 4167,45 грн. - кошти, пов'язані з утриманням майна; 260 грн. - судових витрат, а всього 6411,05грн.

На зазначене на рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70181 грн. витрат понесених ним на ремонт 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000 грн. переданих в рахунок оплати за договором купівлі-продажу від 22 березня 2005 року 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення Апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року скасовано в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків визнання правочину недійсним та витрат понесених на ремонт 46/100 частин будинку по АДРЕСА_1, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті вимог (щодо стягнення 4 167,45 грн. витрат понесених позивачем на оплату житлово-комунальних послуг; 164 933 грн. вартості 46/100 спірного будинку при застосуванні наслідків недійсності правочину; 1 330,00 грн. судових витрат) рішення апеляційного суду в касаційному порядку не було предметом перегляду, а тому вказане рішення в цих частинах залишається в силі.

Враховуючи, що в іншій частині рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 не оскаржував, тому воно набрало законної сили.

Рішенням Апеляційного суду Рівненського суду від 27 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 64079 грн. витрат, понесених на ремонт 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду Рівненської області від 27 березня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку по АДРЕСА_1 скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі /щодо вимог в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку/ ОСОБА_2 вказував на його незаконність, оскільки суд неправомірно зобов'язав його надати докази вартості 46/100 частин майна, однак при ухваленні рішення не врахував витребовуваний доказ - експертний висновок про ринкову вартість майна.

Зазанчав, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування вартості ремонтних робіт з підстав визнання його та ОСОБА_6 недобросовісними набувачами, які не мали права проводити ремонтні роботи.

Посилався, що на момент проведення таких робіт договір купівлі-продажу від 22 березня 2005 року був дійсним, власником будинку був ОСОБА_4, тому в розумінні ст.ст. 316, 319 ЦК України мав право вчиняти будь-які дії щодо свого майна та вільно ним користуватися і розпоряджатися.

Просив рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного перегляду, змінити, зобов'язати ОСОБА_1 відшкодувати затрати, понесені в зв'язку з ремонтом квартири в сумі 155 063,17 грн., відшкодувати судові витрати.

В решті рішення залишити без змін.

ОСОБА_2 в апеляційному суді підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити.

ОСОБА_1, та його представник в судовому засіданні апеляційного суду з доводами апеляційної скарги не погодилися та просили відмовити в її задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Межами апеляційного розгляду є рішення в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку по АДРЕСА_1

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку, суд перщої інстанції виходив з того, що відшкодування витрат на поліпшення майна, якщо ці поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, на таке відшкодування має право відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України лише добросовісний набувач /володілець/, а позивач добросовісним набувачем не являється.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належали на праві власності ОСОБА_3.

22 березня 2005 року ОСОБА_3 вказану частину будинку продав ОСОБА_4. Згідно договору купівлі-продажу сторонами погоджено ціну продажу частини будинку в сумі 20 000 грн.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадкоємцем є його син ОСОБА_1 - відповідач по справі.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2 - позивач по справі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували всі права та обов'язки спадкодавців відповідно до ст. 1218 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2012 року, яке вступило в законну силу, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 березня 2005 року задоволені.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 від 22 березня 2005 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, повернуто сторони в попередній стан. Правочин визнано недійсним з тих підстав, що спірний догові купівлі-продажу був укладений між ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та інтересах його сім'ї, що є порушенням правил ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Також установлено, що під час дії договору купівлі-продажу ОСОБА_4, зареєструвавши право власності на спірну частину будинку у 2006 році, приступив до проведення ремонтних робіт у будинку, а після його смерті у вересні 2007 року ремонт у будинку продовжив його спадкоємець - син ОСОБА_2.

Установлено, що між ОСОБА_4 та ТзОВ фірма «Стимул ЛТД» 21 березня 2006 року укладено договір підряду на виконання будівельно-ремонтних робіт у житловому будинку по АДРЕСА_1 Загальна сума ремонтних робіт, проведених у спірному будинку, склала 155 063,17 грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 цієї статті).

Постановляючи ухвалу від 26 листопада 2014 року про скасування попереднього рішення апеляційного суду та передачи справи на новий апеляційний розгляд в частині позову про застосування наслідків визнання правочину недійсним та стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин спірного будинку, суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд не з'ясував чи були відповідні підстави здійснення ОСОБА_2 витрат з поліпшення будинку, з урахуванням того, що він не був власником будинку й зазначені ремонтні роботи у будинку робив на власний ризик, чи є правові підстави для стягнення з відповідача, який набув право власності на будинок в порядку спадкування, зазначених витрат. Крім того, при вирішенні спору не визначено обсяг відповідальності відповідача як спадкоємця перед кредитором, не з'ясовано обсяг спадкового майна, не визначена його вартість. При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що з'ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

На з'ясування зазначених вимог ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 січня 2015 року по справі призначено судово-технічну експертизу.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2015 року № Е-01/15 ринкова вартість спірних 46/100 частин житлового будинку без врахування проведених поліпшень на час відкриття спадщини, станом на час відкриття спадщини на ІНФОРМАЦІЯ_1 року становила 164 900 грн.

Вартість ремонтних робіт у цій частині будинку станом на 27 лютого 2015 року становить 64 079 грн.

Посилаючись на те, що здійснений позивачем ремонт є невід'ємним від будинку, суд апеляційної інстанції в рішенні від 27 березея 2015 року, застосувавши приписи ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартості витрат, понесених на ремонт 46/100 частин житлового будинку, у розмірі 64 079 грн.

Постановляючи ухвалу від 02 грудня 2015 року про скасування зазначеного рішення апеляційного суду та передачу справи на новий апеляційний розгляд в частині позову про застосування наслідків визнання правочину недійсним та стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин спірного будинку, суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд у порушення ст.ст. 212-214, 316, ч. 4 ст. 338 ЦПК Україн обставини справи з'ясував не повно; не врахував висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовано попереднє рішення апеляційного суду; не встановив наявність підстав здійснення ОСОБА_2 витрат з поліпшення будинку, з урахуванням того, що він не був власником будинку й зазначені ремонтні роботи у будинку робив на власний ризик; не з'ясував чи є такі роботи відповідно до вимог ч. 1. ст. 151 ЖК України необхідними для забезпечення схоронності жилого будинку; чи є правові підстави для стягнення з відповідача, який набув право власності на будинок в порядку спадкування, зазначених витрат; застосовуючи до спірних правовідносин положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, не встановив чи заявлялися позивачем вимоги з цих підстав (а.с. 2-4, 68-64, 84-85) та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

За правилами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Апеляційним судом дані обставини були з'ясовано.

Як і в попередніх судових засіданнях, було встановлено, що ОСОБА_2, вважає себе спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4, оскільки фактично прийняв спадщину після його смерті та подавши заяву до нотаріальної контори, однак право власності на своє ім'я не оформляв.

Таким чином, право влавності в ОСОБА_2 на частину спірного будинку не виникло, так як відповідно до ч. 2 ст. 1299 ЦК України, передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. За вказаних обставин вбачаєттся, що ОСОБА_2, не будучи власником будинку здійснював ремонтні роботи на власний ризик.

Обсяг спадкового майна та його вартість, вартість проведеного ремонту встановлена попередніми рішеннями, чого сторонами не заперечено та в даному рішенні зазначено при викладенні обставин справи.

Згідно із ч. 1 ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.

Системний аналіз вказаної норми ЖК України свідчить про те, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані вживати всіх необхідних заходів для збереження цілісності майна, підтримувати його у належному стані.

Вбачається, що фактично ОСОБА_2 та його спадкодавець, проводив для забезпечення схоронності спірної частини житлового будинку значну частину ремонтних робіт.

При цьому також встановлено, що з цій частині будинку проведено перепланування, які є самовільними.

Разом з цим, на з'ясування вказівок касаційного суду щодо застосовання до спірних правовідносин положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, було встановлено що позивачем вимоги з цих підстав не заявлялися. (а.с. 2-4, 68-64, 84-85)

Статтею 31 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

З матеріалів справи вбачається, що позивач своїм процесуальним правом не скористався, у процесі розгляду справи в суді першої інстанції зміст та підстави позовних вимог не змінював та просив в частині вимог, які є предметом даного розгляду, задовільнити позов лише з підстав ст. 1218 ЦК України, якою врегульовано склад спадщини.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку з підстав ст. 1218 ЦК України слід відмовити.

Дододи позивача про необхідність стягнення зазначених витрат, понесених ним як власником, також не підтверджено достатніми та належними доказами.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 03 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат понесених на ремонт 46/100 частини будинку скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених на ремонт 46/100 частин будинку по АДРЕСА_1

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : Ю.М.Рожин

А.М. Шеремет