Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/806/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

13.04.2016 рокуколегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М.,Суржика М.М.

секретар Гусак А.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 "Укргазбанк" про визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 "Укргазбанк" про визнання кредитного договору недійсним.

Позов обгрунтовував тим, що 8 лютого 2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк" (далі - ОСОБА_3) та ним було укладено кредитний договір № 05-201179008-Ф. Згідно даного договору ОСОБА_3 відкрив невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 20 000 доларів США на строк з 08 лютого 2008 року по 07 лютого 2028 року із сплатою 12,9 процентів на рік за користування кредитом. Кредит надано Банком на споживчі цілі.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в цей же день між Банком та ним було укладено іпотечний договір, згідно якого він надав в іпотеку двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 в м. Кіровограді та укладено договір поруки з ОСОБА_4.

21 вересня 2010 року укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, згідно якої встановлено строк кредитування з 08 лютого 2008 року по 07 лютого 2028 року.

У зв язку з тим, що у кредитному договорі та додаткових угодах до нього немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил визнані обов язковими, кредитна лінія відкривалась у іноземній валюті, проте графік погашення платежів виконаний у національній валюті - гривні, у ньому відсутні дані щодо сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил, у графіку всупереч вимог Правил, не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, чим порушено на його думку п.2 ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Умовами додаткової угоди № 3 до кредитного договору фактично було викладено кредитний договір у новій редакції, встановлено комісію за відкриття позичкового рахунку в сумі 1 % ліміту кредитної лінії, яка складає 200 доларів США та сплачується одноразово в день укладення договору. В порушення п.3.6 постанови НБУ № 168 від 10 липня 2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" відповідач встановив платіж, який споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Вважає, що відповідач додатковою угодою № 3 до спірного договору включив положення, які відповідно до ст.11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, так як містять умови про зміни у витратах. Пунктом 2.1 договору передбачено крім страхування майна, ще й обов язкове страхування власного життя позичальника, що також тягне додаткові витрати. Пункт 4.3.10 додаткової угоди № 3 містить несправедливу умову, оскільки передбачається можливість на вимогу Банку проведення за власний рахунок позичальника незалежної оцінки предмета забезпечення.

Несправедливими вважає умови договору щодо права Банку на свій розсуд визначати черговість погашення заборгованості за кредитом.

Просив суд визнати недійсним кредитний договір від 08 лютого 2008 року та застосувати наслідки недійсності вказаного правочину, передбачені ст.216 ЦК України.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги і просив суд застосувати наслідки недійсності кредитного договору, а саме зобовязати ОСОБА_3 зарахувати в рахунок повернення коштів за кредитним договором безпідставно отримані від нього кошти в сумі

17 086,94 долари США, сплачених на повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та інших нарахувань (а.с.76).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.96-100).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення його позову (а.с.106-109).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник Банку, належним чином під розписку повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 08 лютого 2008 року між ВАТ акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, укладено кредитний договір № 05-201179008-Ф, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2Г кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20 000 доларів США на споживчі цілі на строк з 08 лютого 2008 року по 07 лютого 2028 року із сплатою 12,9 процентів річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання кредитного договору 08 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як іпотекодавцями, укладено іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку банку передано квартиру № 2 в будинку № 4, корпус № 4 по вулиці Волкова в м. Кіровограді Кіровоградської області, в якій ? частки квартири належить ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 01 жовтня 1997 року та ? частка квартири належить ОСОБА_4, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 вересня 2000 року (а.с.18-22).

Також 08 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4, як поручитель, зобовязується перед Банком відповідати за виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором від 08 лютого 2008 року та несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за порушення виконання зобовязань по кредитному договору (а.с.25-26).

16 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 08 лютого 2008 року, якою передбачено, що з моменту укладення цієї додаткової угоди до кредитного договору, ОСОБА_3 відкриває позичальнику рахунок для погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором, а позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості по кредиту на вказаний рахунок. Також умовами даної додаткової угоди сторони передбачили, що отримані від позичальника кошти на рахунок направляються Банком в першу чергу для оплати простроченої суми комісійних платежів, потім простроченої заборгованості по процентах за кредит, потім простроченої заборгованості по кредиту, потім строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентах за кредит, потім строкової заборгованості по кредиту (а.с.11).

12 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, за умовами якої внесені зміни до п.3.2.2 кредитного договору про те, що ОСОБА_3 має право виконувати доручення позичальника на договірне списання грошових коштів на користь банку з поточних рахунків позичальника в національній та в іноземній валютах, а саме: в разі невиконання позичальником зобовязань за дійсним договором та/або в день купівлі іноземної валюти за заявкою позичальника на валютному аукціоні НБУ списувати на користь Банку з поточних рахунків позичальника належні до сплати комісії, проценти в разі настання строку платежу, пеню за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, а також суму заборгованості по кредиту (а.с.12).

21 вересня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору.

Додаткові угоди № 1, 2 та № 3 є невідємною частиною кредитного договору від 08 лютого 2008 року.

Як підстави для визнання кредитного договору недійсним позивач зазначав те, що у кредитному договорі та у додаткових умовах до нього немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту; банк не надав інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; кредитна лінія надана в іноземній валюті, а графік передбачає сплату коштів у гривні; у графіку повернення кредиту не зазначено про сплату процентів за користування кредитом; не розписано вартість всіх супутніх послуг за кожним платіжним періодом чим порушено п.2 ч.1ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у додатковій угоді № 3 передбачено несправедливі умови, а саме: встановлено комісію у розмірі 1% від суми кредиту та умови щодо страхування життя позичальника та проведення ним експертизи для встановлення вартості іпотечного майна, уп.3.3 а 4.1.7 додаткової угоди передбачено право банку на свій розсуд визначати черговість погашення заборгованості по кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було надано кредит позивачу з дотриманням норм законодавства та позивачем не було надано доказів на підтвердження недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним і обґрунтованим, відповідає встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов язків.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з вимог ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах.

Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобо-

в язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України)

Матеріалами справи підтверджується, що ВАТ АК "Укргазбанк", зареєстрованому Національним банком України 21 липня 1993 року за номером 183, 19 листопада 2001 року була видана НБУ України банківська ліцензія № 123 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с.91). Також 03 лютого 2004 року Національним банком України ВАТ АК "Укргазбанк" видано Дозвіл № 123-2 (з додатком) на право здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.89,90).

Згідно із ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (п.3.3 Правил).

Пунктом 6.5 кредитного договору від 08 лютого 2008 року підтверджується, що позичальнику надана інформація щодо ряду супутніх послуг та тарифів до них у додатку № 1, що є невід ємною частиною цього договору.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що при укладенні кредитного договору Банком було порушено вимоги п.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" спростовуються заявою позичальника - фізичної особи на отримання кредиту - ОСОБА_2 від 11 січня 2008 року, в якій зазначено, що підписанням цієї заяви він підтверджує, що ОСОБА_3 надав йому в письмовій формі та в повному

об ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" (а.с.44).

Відповідачем не заперечується факт виконання власноручно підпису на вказаній заяві, на кожному аркуші кредитного договору, додатку № 1 до кредитного договору.

Власноручний підпис ОСОБА_2 на Умовах кредитування, свідчить про те, що він до укладення кредитного договору був ознайомлений з Загальними умовами кредитування щодо валюти у якій надається кредит, форми кредитування, строків кредитування, суми кредиту та його максимального розміру, з відсотковими ставками за кредитами, з умовами погашення згідно програм кредитування на весь строк дії кредитного договору, ознайомлений зі способами погашення кредиту (згідно графіка або інуїтетними платежами ( щомісячно рівними частинами), з умовами дострокового погашення кредиту, необхідності забезпечення кредиту іпотекою обєкту нерухомого майна та з умовою обовязкового страхування в акредитованій банком страховій компанії предмету іпотеки та життя позичальника.

Підтверджується також ознайомлення позичальника з додатковими витратами: одноразова оцінка заставного майна, послуги банку за відкриття поточного рахунку, надання кредиту готівкою, послуги страхової компанії за страхування предмета іпотеки щорічно та страхування життя позичальника щорічно, з вартістю послуг нотаріуса (а.с.45).

Також в заяві позичальника зазначено, що заявником обрано кредит у доларах США з ануїтетною формою погашення, тобто щомісячно рівними плетежами, з забезпеченням кредиту іпотекою нерухомого майна - квартири.

Вказані умови передбачені і умовами кредитного договору та графіком платежів.

Додатком № 1 до кредитного договору, підписаним ОСОБА_2 спростовуються доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що Банком недотримано вимоги п.3.3 , п.3.4. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачам щодо умов кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління нНБУ № 168 від 10 травня 2007 року та підтверджується ознайомлення його як позичальника з тарифами на послуги банку, з умовами надання кредиту, з детальним розписом супутніх витрат, з видами страхування, страховими тарифами, з графіком платежів, з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, який є окремим документом (а.с.46-47).

Кредитний договір, Загальні умови кредитування, додаток № 1 до кредитного договору, що є його невідємною частиною та графік платежів (додаток № 2 до кредитного договору) засвідчені особистим підписом ОСОБА_2 підтверджують факт ознайомлення з умовами кредитування та погодження ОСОБА_2 з умовами кредитного договору.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 надав ОСОБА_2, як позичальнику за споживчим кредитом повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупні вартість кредиту, а позичальник засвідчив особистим підписом про те, що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), з інформацією, передбаченою п.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів».

Зобовязання позичальника містяться у розділі 3.3. кредитного договору. Так, п.3.3.1 передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредит, сплатити проценти за його використання та всі комісійні платежі у передбачені цим договором строки. До моменту встановлення ліміту кредитної лінії сплатити комісію за відкриття позичкового рахунку в сумі, визначеній п.1.2 цього договору, повернення сум здійснювати щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця в розмірі, відповідно до графіка повернення заборгованості, передбаченого у додатку № 2 до вказаного кредитного договору, обовязок позичальника укласти одночасно з кредитним договором договір страхування іпотечного майна, сплачувати чергові страхові платежі.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобовязання боржником, закон передбачає спеціальні заходи визначає окремі види забезпечення виконання зобовязання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК).

Пунктом 2.1 кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено, що згідно з договором іпотеки від 08 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за дійсним договором Банком прийнято в іпотеку квартиру. Іпотечним договором від 08 лютого 2008 року , укладеним між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, забезпечено виконання умов кредитного договору від 08 лютогго 2008 року.

Крім того, 08 лютого 2008 року між Банком, як кредитором та ОСОБА_4, як поручителем та ОСОБА_2, як позичальником укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_4 несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання умов кредитного договору.

Та обставина, що відомості про те, що виконання зобовязань за кредитним договором забезпечується крім іпотечного договору, ще й договором поруки, не були включені в кредитний договір від 08 лютого 2008 року, не свідчать про недійсність укладеного мід Банком та ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки це додаткові зобов'язання, оформлені договором між кредитором за кредитним зобов'язанням (банком) і поручителем (гарантом) для забезпечення виконання кредитного (основного) зобов'язання.

Крім того, відповідно до принципу свободи договору (ст.6, ст.627 ЦК України) сторони у додатковій угоді № 3 від 21 вересня 2010 року до кредитного договору від 08 лютого 2008 року, у п. 2.3 зазначили з урахуванням правовідносин, які склались, додатково і про те, що кредит забезпечується, крім іпотеки ще й фінансовою порукою ОСОБА_4 (а.с.13).

Оскільки додаткова угода № 3 є невідємною частиною кредитного договору від 08 лютого 2008 року, доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що у кредитному договорі відсутній перелік форм забезпечення кредиту і це є підставою для визнання кредитного договору недійсним, є безпідставним та таким, що спростовуюється матеріалами справи та не ґрунтується на законі.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс прав і обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення маоже бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Несправедливими умовами кредитного договору, позивач вважає умови п.1.6 , п.4.3.6 та 4.3.10 , п.3.3 та 4.1.7 додаткової угоди № 3 від 21 вересня 2010 року до кредитного договору.

Так, п.1.6 додаткової угоди № 3 передбачено, що комісія за відкриття позичкового рахунку 1% ліміту кредитної лінії,зазначеного в п.1.1 складає 200 доларів США, яка сплачується одноразово в день укладання договору. Оплата здійснюється у день укладання цього договору у національній валюті України за кусом НБУ на дату укладання цього договору.

Такий зміст цієї умови був передбачений і у п.1.2 кредитного договору. Зазначені у п.1.6 договору витрати по сплаті комісії є одноразовими та не містять умов про зміни у витратах, тому підстави для визнання цього положення недійсним відсутні.

Пунктом 4.3.6. додаткової угоди № 3 до кредитного договору передбачено, що одночасно з укладенням цього договору позичальник зобовязується укласти у відповідності до вимог Банку, договір страхування власного життя позичальника або договір страхування позичальника від нещасного випадку та договір страхування майна, яке береться у іпотеку.

Страхування життя позичальника передбачено Умовами кредитування, з якими позичальник був ознайомлений, вартість вказаної витрати встановлена від суми кредиту, та є незмінною величиною протягом усього строку кредитування. Отже правові підстави вважати вказану умову кредитного договору несправедливою та для визнання цієї умови недійсною, відсутні.

Відповідно до п.4.3.10 додаткової угоди до кредитного договору на вимогу Банку позичальник зобовязується провести за власний рахунок незалежну оцінку предмету забезпечення акредитованими у Банку субєктами оціночної діяльності.

Відомості щодо вказаних витрат зазначені як супутні послуги в Умовах кредитування. Пункт 4.3.10 не містить умов щодо зміни у витратах, а лише вказує на обовязок позичальника здійснити оцінку предмета іпотеки за власний рахунок, тому підстави для визнання вказаного положення кредитного договору недійсним, відсутні.

Крім того, як свідчить зміст іпотечного договору, необхідність здійснення оцінки майна переданого в іпотеку може виникнути лише у разі невиконання або неналежного виконання його умов.

У п.3.3 додаткової угоди № 3 до кредитного договору сторони передбачили порядок погашення заборгованості за цим договором: 1) прострочені комісійні винагороди (якщо буде мати місце прострочення); 2) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); 3) прострочена сума за кредитом (якщо буде мати місце прострочення); 4) строкові комісійні винагороди ; 5) строкові проценти; 6) строкова заборгованість за кредитом.

Пунктом 4.1.7. перебачено, що отримані від позичальника кошти (або кошти, отримані в порядку договірного списання) банк зобовязується направляти у першу чергу для оплати простроченої суми комісійних платжів, потім простроченої заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, потім простроченої заборгованості по кредиту, потім строкової заборгованості по нарахованим комісіям, потім строкової заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. Сума, що залишилася, направляється для погашення строкової заборгованості по кредиту.

Позивачем не надано відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України доказів того, що встановлений за домовленістю сторін порядок погашення заборгованості створює істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду споживача.

Несправедливість вказаної умови договору позивачем є недоведеною.

Крім того, вказана черговість погашення платежів передбачена на випадок, якщо позичальником буде допущене прострочення по сплаті комісійної винагороди, процентів за користування кредитом та тіла кредиту.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобовязання може бути виражене в грошовій одиниці гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно умов кредитного договору, додатку № 3 до кредитного договору кредит надано у доларах США. Відповідно до графіка платежів, погашення кредиту здійснюється у іноземній валюті доларах США ануїтетними платежами (щомісячно рівними частинами) в сумі 96,05 доларів США.

Посилання позивача на те, що графіком передбачено повернення кредиту у гривнях, не ґрунтується на умовах кредитного договору, умовах додатку № 3 до кредитного договору, яким валюта кредитування не змінювалась та спростовується самим графіком платежів, оскільки у ньому визначено загальну суму кредиту в сумі 17 769,24 доларів США та щомісячний платіж в сумі 96,05 доларів США, який забезпечує повернення кредиту виданого у іноземній валюті та випискою з особового рахунку, якою підтверджується погашення позивачем кредиту у доларах США.

Доводи апеляційної скраги висновків суду не спростовують.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.ОСОБА_7Суржик