У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб» про розірвання договору оренди земельної ділянки за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб» на рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указанимвище позовом, посилаючись на те, що 24 вересня 2007 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб» (далі - ТОВ «Балтський хлібороб») укладено договір оренди належної їй земельної ділянки загальною площею 2,92 га терміном на 10 років, за умовами якого відповідач зобов'язався сплачувати їй щорічно орендну плату в розмірі 2 % вартості земельної ділянки в період з 1 серпня до 1 грудня кожного року.

Відповідач зобов'язання за договором не виконував, своєчасно та в повному обсязі орендну плату не сплачував, тому вона просила суд розірвати договір оренди землі від 24 вересня 2007 року та стягнути з ТОВ «Балтський хлібороб» на її користь судові витрати.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Розірвано договір оренди землі, укладений 24 вересня 2007 року між ТОВ «Балтський хлібороб» та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Балтський хлібороб», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідачем, який визнав позов, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувалась орендна плата за використання земельної ділянки.

Протеповністю погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення в частині їх оскарження не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 24 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Балтський хлібороб» укладено договір оренди належної їй земельної ділянки загальною площею 2,92 га терміном на 10 років. За умовами договору відповідач зобов'язався сплачувати щорічну орендну плату в розмірі 2 % вартості земельної ділянки. Термін сплати цієї орендної плати встановлений в період з 1 серпня до 1 грудня кожного року.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Проте суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України на зазначене положення закону уваги не звернули та, задовольняючи позовні вимоги про розірвання договору оренди, не врахували, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Разом з тим позивачем не надано належних і допустимих доказів систематичної несплати орендної плати, а відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини, якщо вона є, тому висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. При цьому суди не встановили ні розмір, ні період заборгованості зі сплати орендної плати.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Балтський хлібороб» задовольнити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик