АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1066/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи - Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, Відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_8 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 жовтня 1996 року з ОСОБА_8 стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 24 вересня 1996 року до досягнення дитини повноліття. Починаючи з грудня 2001 року відповідач аліменти не сплачує, заборгованість станом на 28 січня 2014 року складає 57 763,31 грн., внаслідок несплати аліментів порушені її права.

У зв'язку з простроченням сплати аліментів позивачка просила стягнути з відповідача неустойку в сумі 738 203,21 грн., яка нарахована за період з 01.02.2004 року по 31.03.2013 року.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача уточнив позовні вимоги з урахуванням наданих відповідачем квитанцій про часткову сплату аліментів, та просив стягнути з відповідача неустойку в сумі 336283, 10 грн., нараховану за період з 01.02.2004 року по 31.03.2013 року. В ході розгляду справи пояснив, що відповідач допускав випадки прострочення сплати щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої дитини, аліменти сплачував не регулярно, має заборгованість по сплаті аліментів, тому за законом вправі ставити питання про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 9 390 грн. (дев'ять тисяч триста дев'яносто) грн., стягнуто з ОСОБА_8 до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 336283 грн.10 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_6 ОСОБА_7, інші сторони по справі будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду в засідання не зявились, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, за матеріалами справи колегією суддів установлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 жовтня 1996 року стягнуто з ОСОБА_8 аліменти на користь ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 вересня 1996 року (а.с.4 т.1).

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Згідно довідки виданої Центральним відділом ДВС Черкаського МУЮ розраховано заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини яка станом на 01.01.2013 року становить 54 974 грн. 80 коп.(а.с.8 т.1)

Постановою державного виконавця від 28.01.2014 року про звернення стягнення на заробітну плату в розмірі 70 % заробітної плати ОСОБА_8 на загальну суму заборгованості у розмірі 57 763,31 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі N 6-94цс15, а також і у справах №6-2696цс15, №6-2589цс15, №6-149цс14.

При цьому, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що з врахуванням вищенаведеного порядку нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та розрахунку наданого позивачем на суму 336 283 грн. 10 копійок за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дочки за період з 01.02.2004 року по 31.03.2013 року, сума яка пред'явлена для стягнення з відповідача позивачкою нарахована не вірно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались, тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць), що відповідає положенням ст.196 СК України та вищевказаним правовим висновкам Верховного Суду України.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції, провівши арифметичні розрахунки, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2004 року по 31.03.2013 року в сумі 9 390,10 грн.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає за наявності вини цієї особи. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру пені відповідачу є обгрунтованими, оскільки докази, які надані відповідачем, а саме - хвороба матері, перебування на обліку в центрі зайнятості стосуються періоду 2014 року, в той час як позивач заявив вимоги про стягнення пені по 2013 рік, а інших доказів, що дані обставини існували в період за який стягується пеня, суду не надавались.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, треті особи - Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, Відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :