1Справа № 335/4848/16-ц 2-з/335/39/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення заяви про забезпечення позову

27 квітня 2016 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій №1» в особі керуючого санацією ОСОБА_2, третя особа Профспілкова організація ПАТ «ЗЗБК №1», голова ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій №1» в особі керуючого санацією ОСОБА_2, третя особа Профспілкова організація ПАТ «ЗЗБК №1», голова ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивачем разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій зазначено, що ціна позову становить 100 000 гривень, яка йому належить до виплати та є значною для позивача та його родини. Крім того зазначив, що у звязку з протиправними діями відповідача, як працівнику, якого звільнено із грубим порушенням норм діючого законодавства про працю, є усі підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання рішення суду. Просив накласти арешт на все майно, що належить відповідачу, в межах позовних вимог, а саме 100 000 гривень.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, доходжу наступних висновків.

За змістом частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною четвертою вказаної статті визначено, що до заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Отже, за змістом наведених вимог ЦПК України, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові кошти), які є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто, забезпеченням позову є сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У поданій ОСОБА_1 заяві про забезпечення позову не зазначено обґрунтування необхідності виду забезпечення позову у вигляді саме накладення арешту на все майно відповідача в межах суми позовних вимог - 100 000 гривень та відомостей, потрібних для забезпечення позову. Зокрема, в заяві не наведено обставин, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також обґрунтування того, що обраний позивачем вид забезпечення позову не перешкодить господарській діяльності юридичної особи та не порушить прав та інтересів інших осіб. Крім того, 100 000 гривен це моральна шкода.

Між тим, суд звертає увагу заявника, що він у заяві про забезпечення позову не вказує, на яке саме майно просить накласти арешт, де знаходиться майно відповідача, яке належить безпосередньо відповідачу публічному акціонерному товариству «Завод залізобетонних конструкцій №1» (в особі керуючого санацією ОСОБА_2В.) на праві власності або на підставі якого правовстановлюючого документу (свідоцва про державну реєстрацію юридичної особи, тощо). Тобто, зазначені вимоги позивача зазначені у заяві про забезпечення позову мають загальний характер

Крім того, до клопотання про забезпечення позову не додано його копій для відповідача та третьої особи, не надано будь яких доказів в обґрунтування вимог які викладені у заяві про забезпечення позову, а також документа про сплату судового збору.

Як вбачається з клопотання про забезпечення позову, позивач не сплатив судовий збір посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», вважає, що він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Однак, як передбачено Законом України «Про судовий збір» за подання заяви про забезпечення позову становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (для фізичних осіб).

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», статтею 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Оскільки передбачені Законом № 3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред'явлення певних позовів незалежно від виду позову, оскільки Законом № 3674-VI вони взагалі звільнені від сплати судового збору, тобто і за оскарження ухвал суду та за вчинення інших процесуальних дій (зокрема, категорії, визначені у пунктах 8, 9, 18 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI).

Таким чином пільги позивача щодо сплати судового збору стосується лише справи та її руху, а сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення позову здійснюється на загальних підставах.

Відповідно до частини восьмої статті 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. Крім того, провадження у справі ще не відкрито.

Таким чином, оскільки заява про забезпечення позову подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України, доходжу висновку про необхідність повернення вказаної заяви заявникові.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій №1» в особі керуючого санацією ОСОБА_2, третя особа Профспілкова організація ПАТ «ЗЗБК №1» голова ОСОБА_3 повернути заявникові.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова