Справа №576/1744/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Колодяжний А.О.
Номер провадження 22-ц/788/782/16 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Рибалки В. Г. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. При цьому зазначає, що суд дійшов помилкового висновку суду про те, що висновок судової почеркознавчої експертизи є належним доказом неукладення спірного договору, оскільки він одержаний з порушенням порядку встановленого законом. Вважає, що позивачем було надано достатньо доказів про укладення сторонами кредитного договору.

Заслухавши заперечення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а тому вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що підпис в кредитному договорі від 21 липня 2005 року виконаний не відповідачкою, що підтверджується висновком судової експертизи, тому вважав недоведеними доводи позивача про укладення договору позики та отримання ОСОБА_3 кредитних коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та нормах закону.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

12 серпня 2015 року, звертаючись до суду з даним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на той факт, що 21 липня 2005 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачка отримала кошти у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконання умов договору позичальником щодо сплати кредитних коштів, позивач просив суд стягнути заборгованість станом на 30 червня 2015 року в розмірі 9906,30 грн., яка складається з 3075,87 грн. - заборгованості по кредиту; 5882,51 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 447,92 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 2 - 3).

Відповідачка заперечувала факт укладення кредитного договору від 21 липня 2005 року та отримання кредитних коштів.

У матеріалах справи міститься висновок судової експертизи №99 від 27 січня 2016 року, згідно з яким підписи від імені ОСОБА_3 в графах «Клієнт» та «Підпис клієнта» в заяві від 21 травня 2005 року виконані не ОСОБА_3, а іншої особою.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про видачу 21 липня 2007 року кредитних коштів ОСОБА_3, а тому суд першої інстанції з урахуванням правила ч. 1 ст. 60 ЦПК України обгрунтовано відмовив позивачу у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановивши, що підпис в заяві позичальника від імені ОСОБА_3 виконано не нею.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок судової почеркознавчої експертизи одержаний з порушенням порядку встановленого законом не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки при проведенні експертного дослідження в якості порівняльного матеріалу експертом використані зразки почерку та підпису ОСОБА_3: вільні виконані нею у період з 2002 - 2015 роки в загальній кількості підписів - 17 шт., умовно - вільні в запереченні на позовну заяву від 31 серпня 2015 року на 2 аркушах та в заяві віж імені ОСОБА_3 від 01 вересня 2015 року на 1 арк., в заяві від імені ОСОБА_3 від 01 вересня 2015 року та експериментальні виконані на 13 аркушах паперу (а.с. 131 зворот).

Таким чином, висновок експертизи проведений у відповідності до вимог п. 1.3.- 1.10 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 № 53/5 з наступними змінами.

Твердження апелянта про те, що по справі було надано достатньо доказів про укладення сторонами кредитного договору від 21 липня 2007 року колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки фотознімок відповідачки зроблений у відділенні Банку, наявність у позивача точних анкетних даних ОСОБА_3 не свідчить про укладення сторонами саме спірного кредитного договору, натомість з договору іпотеки вбачається, що відповідачка 07 червня 2006 року уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» інший кредитний договір № 1117-мк на підставі якого отримала кредитні кошти у розмірі 13000 доларів США та який сплатила повністю і заборгованості за ним не має (а.с. 72 - 74).

Таким чином, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив його з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -