ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1393/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля,

Встановив:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з вказаним позовом з позовними вимогами майнового характеру на загальну суму 142192 грн. та щодо відшкодування моральної шкоди (вимогою немайнового характеру).

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: судовий збір не сплачено; не зазначені докази щодо моральної шкоди та щодо витрат на проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку; не зазначені докази щодо належності вказаного автомобіля; не вказано автентичного імені позивача.

При цьому, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів.

Копія вказаної ухвали була отриманапозивачем11.01.2016 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі),проте недоліки позову були усунуті лише частково - в заяві позивача від 13.01.2016 року у виді квитанції про сплату судового збору у сумі 1672 грн. та копій документів, на які позивач посилається як на докази, які подані лише в одному примірнику всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, при цьому акт щодо відсутності вказаних примірників для відповідача судом не складався, оскільки їх наявність не зазначена у переліку додатків до вказаної заяви, яка надійшла до Дарницького районного суду м. Києва 15.01.2016 року.

Проте, відповідно до п.12 та п.13 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 17.10.2014 року №10:у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру (у даному випадку сума такого збору становить 1421 грн. 92 коп.), так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру (487 грн. 20 коп. згідно з Законом України "Про судовий збір"), а отже загальна сума судового збору за вказаним позовом становить 1909 грн. 12 коп.

Таким чином, судом встановлено, що вказану позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у ч.5 ст.119 ЦПК України, а саме позивачем не сплачено судовий збір за кожну з двох вищевказаних самостійних позовних вимог, і ці недоліки не були усунуті.

Крім того, щодо не надання для відповідача копії додатків до вказаної заяви позивача від 13.01.2016 року, то заявником не враховано, що відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому, позивачем не враховано, що не надання вказаного додатку здійснено без врахування і принципу змагальності сторін (ст.10 ЦПК України), якому кореспондує необхідність здійснення пропозиції відповідачу подати в зазначений строк (в ухвалі про відкриття провадження) письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються, що передбачено п.5) частиною 5 ст.122 ЦПК України.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, враховуючи також положення ч.5 ст.74 ЦПК України, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: