Справа № 442/1382/14 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/1968/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя (а.с. 2-3).

05 березня 2014 року вище згадані сторони спору подали до суду заяву про затвердження укладеної між ними мирової угоди (а.с. 37-38).

Оскаржуваною ухвалою визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, за умовами якої згадані сторони спору дійшли (зокрема) до наступного:

- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджують факт добровільного врегулювання судового спору;

- позивачка ОСОБА_3 відмовляється від поділу спільного майна подружжя, а саме - нежитлового приміщення літ. «А-1», загальною площею 69,5 кв.м., яке розташоване по вул. Грушевського, 89/9 в м. Дрогобич Львівської області, оскільки відповідач добровільно відшкодував їй спільно затрачені кошти в сумі 300 000 грн.;

- за ОСОБА_4 визнати право власності на нежитлове приміщення літ. «А-1», загальною площею 69,5 кв.м., яке розташоване по вул. Грушевського 89/9 в м. Дрогобич Львівської області.

У звязку з визнанням судом вище згаданої мирової угоди провадження у справі було закрито (а.с. 43).

Згадану ухвалу оскаржив представник Дрогобицької міської ради.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати «та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю», покликаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що спірне нерухоме майно (нежитлове приміщення літ. «А-1», загальною площею 69,5 кв.м., яке розташоване по вул. Грушевського 89/9 в м. Дрогобич Львівської області) не було зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку, а відтак вважає, що таке не могло виступати предметом поділу майна подружжя.

Вважає, що суд, присвоївши поштову адресу спірному нерухомому майну, незаконно перебрав на себе повноваження виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

Звертає увагу на те, що власником земельної ділянки за адресою вул. Грушевського 89 в м. Дрогобичє Дрогобицька міська рада, яка жодних дозволів на спорудження на цій ділянці спірного нерухомого майна сторонам спору не видавала, а відтак вважає, що згадане нерухоме майно є самочинним будівництвом, а тому при вирішенні даного спору суд мав би керуватися законодавством України, яке регулює порядок вирішення справ щодо самочинного будівництва (а.с. 45-47).

Апелянт (Дрогобицька міська рада), будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 74), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив.

За адресами сторін спору (ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є подружжям), зазначеними у поданій до суду позовній заяві, судом було надіслано судові повістки про виклик згаданих сторін в судове засідання, однак такі повернулися до суду без вручення з відміткою пошти „за закінченням терміну зберігання (а.с. 76, 77), що у відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленням згаданих сторін належним чином.

Крім цього, про апеляційний розгляд справи належним чином був повідомлений ОСОБА_5 - представник відповідача ОСОБА_4 (а.с. 61, 75), що (у відповідності до ч.5 ст. 76 ЦПК України) вважається врученням повістки і самому відповідачу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, укладена між сторонами спору, „не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (а.с. 43).

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як убачається зі змісту мирової угоди та оскаржуваної ухвали, за її умовами судом визнано за відповідачем ОСОБА_4 право власності на новостворений обєкт нерухомості (нежитлове приміщення літ. «А-1», загальною площею 69,5 кв.м., яке розташоване по вул. Грушевського 89/9 в м. Дрогобич Львівської області), який було збудовано самочинно на земельній ділянці, яка знаходиться у власності територіальної громади міста Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради.

Таким чином, безспірним є те, що умови мирової угоди суперечать закону і порушують права та інтереси інших осіб, зокрема Дрогобицької міської ради, як власника землі, а відтак суд не вправі був визнавати умови такої мирової угоди.

З урахуванням вище наведеного оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленям справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.4, 311 п.4, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради задовольнити частково.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 березня 2014 року скасувати і направити справу для продовження її розгляду до згаданого суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: