Справа № 438/859/15 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/457/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представників позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 вересня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» про стягнення поворотної фінансової допомоги.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» (адреса: м. Борислав, вул. Дрогобицька,721, р/р №1475; код ЗКПО 32469516; ІПН 085) на користь ОСОБА_2 (ідент. код НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги у розмірі 1799887 гривень 55 копійок (один мільйон сімсот дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень п'ятдесят п'ять копійок).

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко».

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим з огляду на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. Вважає передчасними позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором про надання поворотної фінансової допомоги №02/11-14 від 02.11.2014 року, строк дії якого - до 02.11.2015 року, та за договором про надання поворотної фінансової допомоги №01/10-12 від 01.10.2012 року, строк дії якого встановлений сторонами до 01.10.2015 року, а отже строк повернення фінансової допомоги на момент подання позову та ухвалення рішення не настав, висновки про зобовязання відповідача повернути фінансову допомогу є помилковими. Крім того апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено приписи ст.174 ЦПК України. Так, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався наявною у справі заявою представника відповідача про визнання позову від 16.07.2015 року щодо позовних вимог у розмірі 1799887,55 грн., зазначивши в оскарженому рішенні, що суд «частково погоджується з наданим стороною розрахунком отриманої відповідачем поворотної фінансової допомоги, що становить 1799887гривень 28 копійок». Визнаючи ряд невідповідностей у взаємних розрахунках по договорах про надання поворотної фінансової допомоги, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та не в повній мірі дослідив, що задоволення даного позову може порушувати права ТзОВ «Карпат-Еко».

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Карпат-Еко» про стягнення коштів за договорами поворотної фінансової допомоги у розмірі 1799887,55 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ТзОВ «Карпат-Еко» були укладені договори про надання поворотної фінансової допомоги: 04 січня 2009 року №04/01-09, 01 листопада 20011 року №01/11-11 та 02 листопада 2014 року №02/11-14, відповідно до п.п. 1.1 яких позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов'язався повернути надані кошти в порядку та на умовах, передбачених договорами.

16 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач набув усіх прав та обов'язків нового кредитора за договором про надання поворотної фінансової допомоги №01/10-12 від 01.10.2012 року, укладеного між ОСОБА_7 та ТзОВ «Карпат-Еко».

Відповідно вищезазначених договорів, ТзОВ «Карпат-Еко» мали надаватись грошові кошти, а саме: за договором №4/01-09 від 04 січня 2009 року у розмірі 500000 грн., строк дії договору до 31.10.2011 року; за договором №1/11-11 від 01 листопада 2011 року у розмірі 500000 грн., строк дії договору до 01.11.2014 року; за договором №01/10-12 від 01.11.2012 року у розмірі 250000 грн., строк дії договору до 01 жовтня 2015 року; за договором №2/11-14 від 02.11.2014 року у розмірі 500000 грн., строк дії договору до 02.11.2015 року.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно розяснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» вказано, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним.

ПредставникОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» ОСОБА_8, діючи на підставі довіреності від 20.02.2014 року, термін дії якої закінчувався 20.02.2016 року, подав заяву про визнання позову в повному обсязі(т.1 а.с.46).

ОСОБА_9 довіреність від імені відповідача підписана В.О. генерального директора ТзОВ «Карпат-Еко» ОСОБА_7

Згідно п.10.2 Статуту ТзОВ «Карпат-Еко» генеральний директор призначається зборами на пять років з правом продовження повноважень на новий період за рішенням зборів. З генеральним директором укладається трудовий договір(контракт), тобто статут відповідача не передбачає такого статусу керівника товариства як виконуючий обовязки генерального директора.

Проте, суд першої інстанції не дав належної оцінки даним обставинам та не встановив, чи мав право ОСОБА_8 представляти інтереси відповідача та визнавати позов.

Підтвердженням того, що довіреність ОСОБА_8 видана особою, яка не мала такого права, підтверджується і витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно якого станом на 20.02.2014 року керівником ТзОВ «Карпат-Еко» був ОСОБА_2, а підписантом ОСОБА_9

Крім того, розглянувши справу у відсутності сторін, суд першої інстанції, на думку судової колегії, належним чином не перевірив того, чи визнання відповідачем позову не суперечить закону.

Так, згідно умов чотирьох наведених договорів про надання поворотної фінансової допомоги загальна сума поворотної фінансової допомоги становить 1750000 грн.

Відповідно актів звірки взаємних розрахунків між ТзОВ «Карпат-Еко» та ОСОБА_2 і ОСОБА_7 за договорами про надання повотної фінансової допомоги:

№1/11-11 від 01 листопада 2011 року станом на 01 листопада 2014 року остаточне сальдо становить 106 218 гривень 37 копійок на користь ОСОБА_2;

№4/01-09 від 04 січня 2009 року станом на 31 жовтня 2011 року остаточне сальдо становить 1666474 гривень на користь ОСОБА_2;

№2/11-14 від 02 листопада 2014 року станом на 15 травня 2015 року остаточне сальдо станом на 15 травня 2015 року становить 8713 гривень 28 копійок на користь ОСОБА_2

№01/01-12 від 01 жовтня 2012 року станом на 22 січня 2015 остаточне сальдо становить 18481 гривень 63 копійок на користь ОСОБА_7

Отже, загальний розмір заборгованості згідно даних актів становить 1799887,28 грн., що на 49887,28 грн. більше, ніж загальна сума наданої поворотної фінансової допомоги відповідно до укладених між сторонами договорів, а доказів того, що у ці договори вносились будь які зміни матеріали справи не містять.

Також районним судом не обґрунтовано свій висновок про стягнення з відповідача в користь ОСОБА_2 1799887,55 грн., хоча в оскаржуваному рішенні він зазначає, що розмір заборгованості становить 1799887 грн. 28 копійок.

Судом першої інстанції також не перевірено, чи не змінився розмір заборгованості на час подання позову, зокрема по договору №4/01-09 від 04 січня 2009 року, оскільки розмір поворотної фінансової допомоги по ньому становив 500000 грн., а станом на 31 жовтня 2011 року сума заборгованості становить згідно поданого позивачем акту звірки взаємних розрахунків між ТзОВ «Карпат-Еко» та ОСОБА_2 за ним становить 1666474 грн., тобто більше ніж втричі перевищує розмір поворотної фінансової допомоги, яка мала надатись позивачем згідно умов договору(т.4 а.с.227- 242).

Крім того, як вбачається з наведених актів звірки, дані звірки проведені фактично лише самими особами, які брали на себе зобовязання надавати ТзОВ «Карпат-Еко» поворотну фінансову допомогу: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (т.4 а.с.222-243), тобто односторонньо, а оригінали фінансових документів, які б підтверджували розмір наданої позивачем відповідачу поворотної фінансової допомоги, відсутні як у матеріалах справи, так і у ТзОВ «Карпат-Еко» (за твердженням апелянта).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що визнання відповідачем позову суперечило закону, а суд першої інстанції, задовольняючи позов, не врахував цього, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» задовольнити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 22 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» про стягнення поворотної фінансової допомоги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: