Справа № 466/7304/15 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/2269/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ГУ ПФ України у Львівській області - Болюби О.В., відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2016 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення сум пенсій, виплачених надміру, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2016 року справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення сум пенсій, виплачених надміру провадженням закрито, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказану ухвалу оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

В апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважають ухвалу такою, що прийнята без дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що між сторонами у даній справі виник спір щодо стягнення надміру виплачених сум пенсії та зазначені правовідносини не є публічно-правовими і пред'явлення такого позову суб'єктом владних повноважень до адміністративного суду не узгоджується з порядком, встановленим п.5 ч.2 ст.17 КАС України. Отже, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з вимогами, зокрема і п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 1.03.2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, відповідача та його представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 15, 205 ч.1 п.1 ЦПК України, ст.ст. 18, ч.1 п.4, 265 ч.ч. 1, 2, 3 КАС України та закриваючи провадження у справі, виходив з того, що даний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства, а позивач звернувся за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. 2. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. 3. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. 4. Суди розглядають справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно ж до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. 2. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації. 3. Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Стаття ж 18 КАС України передбачає, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; 2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті; 6) адміністративні справи щодо: примусового повернення іноземців чи осіб без громадянства в країну походження або третю країну; примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі іноземців чи осіб без громадянства відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: 1) однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам; 2) про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), дозвільної системи у сфері господарської діяльності, якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням; 3) щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача. Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. У разі невизначеності цим Кодексом предметної підсудності адміністративної справи така справа розглядається місцевим адміністративним судом за вибором позивача.

Та, крім цього, дійсно, у відповідності до змісту ст. 265 КАС України, питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його нечинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі. У випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання. Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, у якому знаходиться справа. Заяву про поворот виконання може бути подано протягом одного року з дня виникнення підстав для повороту виконання.

Однак, зважаючи на вказані норми процесуального закону, суду, при відкриті провадження у справі та вирішенні питання про можливість розгляду справи в порядку певного виду судочинства слід виходити із змісту позовних вимог та підстав позову, на які посилається особа, якою подано позовну заяву.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач (Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) у позовній заяві, посилаючись, зокрема на ст.ст. 27, 31, 118, 119 ЦПК України, та вважаючи спір таким, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 73564,40 грн. коштів, як надмірно сплачену йому суму пенсії. При цьому вважає таку суму, що була виплачена йому у зв'язку із ухваленням судового рішення, яке згодом було скасоване з прийняттям протилежного, - сумою, що у відповідності ст.ст. 1212, 1215 ЦК України є безпідставно набутими ним коштами.

Враховуючи вказане, а саме предмет та підстави позову наведені позивачем, суду першої інстанції слід було, у межах таких проводити розгляд справи в порядку цивільного судочинства та перевіривши відповідні, необхідні для перевірки обставини та за наявності необхідних для цього умов ухвалити рішення про задоволення або відмову у задоволенні таких вимог виходячи з їх обґрунтованості чи необґрунтованості.

Вказана позиція узгоджується, також, і з п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ №3 від 1.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно якого, - за змістом частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби. Спори з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум не є публічно-правовими, тому відповідні заяви слід розглядати в порядку цивільного судочинства (статті 1212, 1213 ЦК).

Щодо доводів відповідача, які містяться в доповненні до його заяви про закриття провадження у справі від 2.10.2015 року, що подано в суд 13.11.2015 року (а.с. 57), на які відповідач посилався при запереченні на апеляційну скаргу, то слід вказати про те, що такі не слід вважати обґрунтованими.

Так, із змісту вказаного «доповнення» вбачається, що, на думку відповідача, усі спори фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку і одержання пенсійних виплат і повороту виконання судових рішень підсудні місцевим загальним судам як адміністративним.

Однак, у даному випадку, не йдеться про спір фізичної особи з суб'єктом владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку і одержання пенсійних виплат чи про поворот виконання судових рішень адміністративних судів. Навпаки позивач, вважаючи виплачені на підставі судового рішення, що згодом скасоване з прийняттям рішення про відмову в позові суми, - безпідставно набутими відповідачем грошовими коштами, просить стягнути такі.

Крім цього, що стосується питання сплати судового збору, що було відстрочено при відкритті апеляційного провадження у справі, то колегія суддів, такого не вирішує, оскільки таке вирішується при ухваленні судового рішення по суті спору, що в даному випадку не має місця (ст.ст. 88, 89 ЦПК України, ч.7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», п.п. 35, 37, 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.4, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2016 року - скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник