У х в а л а

іменем україни

11 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пажж» (Пермус) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку з урахуванням інфляції, середнього заробітку по день фактичного розрахунку та трьох відсотків річних, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01 вересня 2000 року по 15 грудня 2010 року вона працювала в КП «МП «Мрія» на посаді головного бухгалтера. З роботи звільнилася за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. На день звільнення КП «МП «Мрія» мало перед нею заборгованість із заробітної плати за період з 01 січня 2009 року по 15 грудня 2010 року в сумі 27 633 грн 25 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5 312 грн 30 коп. Оскільки TОB «Пажж» є правонаступником КП «МП «Мрія», позивач просила стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в сумі 27 633 грн 25 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5 312 грн 30 грн та інфляційні виплати в сумі 28 922 грн 75 коп.

В ході розгляду справи позивач уточнила та збільшила свої позовні вимоги, та просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 27 633 грн 25 коп., компенсацію за невикористані відпустки в сумі 5 312 грн 30 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 64 948 грн, інфляційні згідно розрахунку в сумі 116 515 грн 19 коп., 3 % річних в сумі 4 447 грн 64 коп. та судові витрати.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-41цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Установивши те, що у відповідача відсутні зобов'язання щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед позивачем, що підтверджується відповідною довідкою, яка підписана і директором МП «Мрія» і ОСОБА_2 суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова