РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі - Ніколайчук А.В. за участю учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що передав відповідачу у позику 41000 грн. до 30 грудня 2014 року. Від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу.

У судове засідання позивач зявилася, підтримала позовні вимоги та надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.

Відповідач у судове засідання з'явилася, визнала позов.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 22 березня 2014 року укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу у безпроцентну позику 41 тис.грн. Відповідач у визначений строк до 31.12.2014 року зобовязання не виконав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення різниці коштів за розпискою.

Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 41 тис. грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги і є обґрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому зазначена сума заборгованості підлягає до стягнення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 215, 224 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1)на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 41000 грн. та судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 17 березня 2016 року.

Суддя С. Стефанишин