Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про стягнення фактичних витрат,пов'язаних з навчанням

за касаційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі - ХНУВС) звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що наказом (далі - ХНУВС) від 05 серпня 2009 року № 323 о/с ОСОБА_3 зараховано до складу курсантів ХНУВС. Після закінчення ХНУВС відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області, де 05 серпня 2013 року ОСОБА_3 було звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням.

Посилаючись на ч. 7 ст.18 ЗУ «Про міліцію», позивач просив стягнути з відповідача 17 807,17 грн фактичних витрат, пов'язаних із його навчанням, оскільки ОСОБА_3 звільнився зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2015 року, провадження у справі за вказаним позовом закрито.

У касаційній скарзі Харківськийнаціональний університет внутрішніх справ, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу для відкриття провадження та подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач є особою, яка проходить публічну службу у міліції, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Судами встановлено, що наказом ХНУВС від 05 серпня 2009 року № 323 о/с ОСОБА_3 зараховано до складу курсантів ХНУВС.

31 серпня 2009 року між ХНУВС ГУ УМВС України в Полтавській області та ОСОБА_3 було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 2.3.6 указаного договору передбачено обов'язок курсанта відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, у разі дострокового розірвання договору у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах навчальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Після закінчення ХНУВС відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області, де 05 серпня 2013 року ОСОБА_3 було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням на підставі п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Таким чином, спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов'язаних із навчанням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка за власним бажанням звільнена із органів внутрішніх справ.

Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно зі ст. 3 Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

Сторонами такого договору є: виконавець - навчальний заклад, замовник - головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа - курсант.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Порядку, у разі відмову особи добровільно відшкодувати витрати, їх стягнення здійснюється у судовому порядку.

Отже, спір у справі виник з договірних правовідносин, а договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюються ЦПК України.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суди вищенаведене до уваги не взяли та помилково вважали, що справа не підлягає розгляду у порядку ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, постановлені судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 16 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко