Суддя Лігус С. М.
Справа № 644/9307/15-ц
Провадження № 2/644/261/16
22.04.2016 РІШЕННЯ
18 квітня 2016 року м. Харків
Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
судді - Лігус С.М,
секретарі Дяченко А.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки,
07.09.2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, де просив визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його мати, ОСОБА_7, 16 січня 2015 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору дарування від 10 травня 2012 року однокімнатної квартири АДРЕСА_2, яким вона зазначену квартиру передала у власність ОСОБА_4.
Рішенням Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 18.05.2015 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17.06.2015 року вказаний договір дарування однокімнатної квартири АДРЕСА_2 визнано недійсним.

16 лютого 2015 року ОСОБА_7 склала заповіт, в якому зазначила позивача єдиним спадкоємцем її майна. 13 серпня 2015 року мати позивача, ОСОБА_7, померла.

Під час розгляду справи в суді позивачеві стало відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 27.01.2015року, після подання ОСОБА_7 позову про визнання договору дарування недійсним, уклали договір позики грошей, за умовами якого останній передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 595000 грн. на строк до 06.02.2015року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 27.01.2015року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, згідно з яким ОСОБА_4 передала у іпотеку ОСОБА_5 спірну квартиру АДРЕСА_2.

Позивач вважає, що визнання недійсним договору дарування спірної квартири є підставою для визнання недійсним договору іпотеки від 27.01.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та з цих підстав просить визнати його недійсним.

Позивач посилаючись на ч.1. ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України вважає оспорюваний договір іпотеки фіктивним з тих підстав, що відповідач ОСОБА_4 після постановлення рішення суду про визнання договору дарування спірної квартир недійсним, зареєструвала себе та свого неповнолітнього сина в спірній квартирі.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали пояснення, що існування договору іпотеки від 27.01.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є перепоною для позивача в отриманні спадщини у вигляді спірної квартири після смерті його матері ОСОБА_7

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають з його письмовими запереченнями, наданими до матеріалів справи, де він зазначив, що позивач не довів, що оспорюваний договір іпотеки, на час розгляду справи створює реальну перешкоду у здійсненні ним будь-якого цивільного права.

Відповідачі ОСОБА_5 та приватний нотаріус ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомили, тому суд ухвалив слухати справу у їх відсутності.

Третя особа: Опікунська рада Орджонікідзевського району м. Харкова виключена судом з учасників справи, оскільки зазначеним позовом інтереси неповнолітній дітей, чи інших недієздатних осіб не зачіпаються.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

27 січня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір позики грошей, за умовами якого останній передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 595000 грн. на строк до 06.02.2015року.(а.с.11).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 27.01.2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 за р. № 94, згідно з яким ОСОБА_4 передала у іпотеку ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.(а.с.12).

Рішенням Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 18. 05.2015 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17.06.2015 року договір дарування на користь ОСОБА_4 однокімнатної квартири АДРЕСА_2 визнано недійсним.(а.с.3-9).

16 лютого 2015 року ОСОБА_7 склала заповіт, в якому зазначила позивача ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем її майна. 13 серпня 2015 року ОСОБА_7 померла.(а.с.17-18).

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.234 Цивільного Кодексу України фіктивним є правочин без наміру встановлення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.1 1.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину , саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути

кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено суду, що договір іпотеки від 27.01.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений без наміру встановлення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Те, що після постановлення рішення суду про визнання договору дарування спірної квартири недійсним, відповідач ОСОБА_4 зареєструвала себе та свого неповнолітнього сина в спірній квартирі, не є доказами для визнання договору іпотеки фіктивним.

Як вбачається зі змісту договору, він є нотаріально посвідченим, відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку» та вимогам ст. ст.205, 207,209,211 Цивільного Кодексу України.(а.с.12-14).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін оспорюваний договір іпотеки був складений до ухвалення рішення суду про визнання недійсним договору дарування спірної квартири.

Відповідно до п. 12 зазначеної Постанови пленуму Верховного Суду України порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 Цивільного Кодексу.

Визнання недійсним договору дарування квартири , як на то вказує позивач, не є підставою передбаченою Цивільним Кодексом України, для визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Судом не встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору іпотеки були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача ОСОБА_3

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Відповідна правова позиція викладена в у постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 № 6- 78цс14 та від 09 грудня 2015 № 6-849цс15.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 10, 15, 203, 215, 234 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3,10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки від 27 січня 2015 року відмовити.

Рішення підлягає оскарженню до апеляційного суду Харківської області через районний суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня оголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: С.М. Лігус