У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Буцяка З.І., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу представника відповідача публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2016 року позов задоволено.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки №32877 від 24 листопада 2006 року, укладеного між акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк»вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що поручитель отримала лист з повідомленням про збільшення відсоткової ставки на 2 відсотки, що свідчить про те, що поручитель була проінформована про підвищення відсоткової ставки і її подальші дії свідчать про згоду на таке збільшення, посилання щодо неотримання такого листа банку позивачкою не спростовано належними та допустимими доказами, а тому немає підстав для визнання поруки припиненою.

Доводить, що не відповідають дійсності висновки суду про те, що договір поруки не містить положень про можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням без укладення додаткової угоди, оскільки обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, а в умовах договору поруки не зазначено про те, що зміни мають вноситись виключно укладенням додаткових угод.

Стверджує, що не заслуговують на увагу посилання суду на нормативні акти щодо правомірності підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитними договорами оскільки предметом позову були вимоги щодо визнання поруки припиненою, а не правомірність/неправомірність підняття відсоткової ставки.

Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на правові позиції Верховного суду України від 18 червня 2012 року та 20 лютого 2013 року, однак зазначені правові позиції стосуються інших обставин, а саме коли між банком та позичальником укладалися додаткові угоди, які збільшували відповідальність поручителя без його повідомлення.

Звертає увагу, що доказів того, що в кредитний договір вносились зміни, які збільшили відповідальність поручителя без його згоди позивачкою не надано, а довідка-розрахунок не підтверджує доводів позивача про такі обставини, до того ж вказана довідка представником відповідача не надавався.

За таких обставин, просить рішення скасувати, постановити нове яким в позові відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1, відповідно до якого останньому надано споживчий кредит на суму 215000,00 швейцарських франків на термін з 24 листопада 2006 року по 10 листопада 2026 року.

Відповідно до п.1.3.1. вказаного договору за використання кредитних коштів на перший місяць встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 7,99% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умови п.9.2. даного Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив позичальника в порядку, передбаченому п.9.2. даного Договору, про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування, застосовується розмір процентної ставки встановленої за цим Договором.

За п.1.3.2. договору вбачається, що сторони домовились, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених ч.1 п.9.2. Договору, банк може встановити новий розмір процентної ставки за користування кредитом, при цьому проценти за такою новою ставкою нараховуються в наступному порядку, а саме: розмір нової ставки, за якою буде здійснюватися нарахування процентів за договором, та дата її дії зазначаються у відповідному повідомленні банку до позичальника, наданому в порядку, передбаченому пунктом 9.2. договору; період нарахованих процентів починається з дати, що буде вказана у вищезазначеному повідомленні банку до позичальника, що станом на кінець останнього робочого дня, які передує такій даті, банком не отримано повідомлення позичальника про незгоду із розміром встановлювальної процентної ставки; проценти нараховуються як на строкову, так і прострочену суму основного боргу позичальника за договором.

На виконання вказаного договору, 24 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №32877, відповідно до якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту.

Згідно п.2.1. вказаного договору кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладенням додаткової угоди до усього договору щодо внесення відповідних змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки не містить положень про можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителю та укладення окремої угоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Приписами п.22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим.

За матеріалами справи вбачається, що банком 14 червня та 26 липня 2008 року банком направлялись листи позивачці щодо зміни процентної ставки, поштове повідомлення про отримання яких є лише відносно листа від 26 липня 2008 року, отримання ОСОБА_1 листа від 14 червня 2008 року не підтверджено матеріалами справи.

Одночасно, з довідки розрахунку наданої банком вбачається, що починаючи з 31 липня 2008 року по 31 жовтня 2014 року кредитором неодноразово змінювалась процентна ставка, однак матеріалами справи не підтверджено направлення банком поручителю повідомлень про збільшення процентних ставок по кредиту, укладенням окремих угод між банком та поручителем, що є порушенням п. 2.1. договору поруки.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, яка набрала чинності 12 грудня 2008 року, розмір процентної ставки за кредитним договором не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а такі дії фінансової установи є нікчемними.

З огляду на матеріали справи колегія суддів вважає, що банк, виходячи з умов кредитного договору, а саме п.1.3.2. та ч.1 п.9.2. та за умови договору поруки повинен був повідомляти поручителя про зміну процентної ставки за наданий кредит та у суді довести, що такі повідомлення отримані позивачкою або в інший спосіб виконані положення п.2.1. договору поруки.

Виходячи з умов договору поруки №32877від 24 листопада 2006 року, укладеного позивачем з АКІБ «УкрСиббанк», оскільки ОСОБА_1, як поручитель, не давала письмової згоди у спосіб, передбачений договором поруки, а саме п.2.1. договору, щодо можливості перегляду умов договору поруки лише за письмовою згодою на збільшення відповідальності поручителя, то відбулось збільшення відповідальності поручителя щодо основного договору без згоди поручителя, що тягне за собою припинення договору поруки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.І. Буцяк

ОСОБА_4