РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Сидорука Є.І.

при секретарі Філіповій І.М.

з участю представника позивача-відповідача Лук»янчука С.М.

представника відповідача-позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення індексації аліментів та додаткових витрат на дитину та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Рівненського міського суду із цивільним позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, стягнення індексації аліментів та додаткових витрат на дитину.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 18 червня 2012 року по справі №2-2679/12 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14 травня 2012 року і до повноліття. Розмір присуджених аліментів є недостатнім для утримання дітей. Станом на день звернення до суду вона перебуває у відпустці по доглядом за дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в звязку з чим працювати та заробляти кошти не має можливості. Крім цього, фактична зміна сімейного стану народження доньки, потребує додаткових витрат. Таким чином, крім обовязку утримувати синів у неї існує обовязок утримувати доньку, однак, обсяг її доходів не збільшився. Вказані обставини змушують її звертатися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, у відповідності зі ст. 192 СК України. З урахуванням ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» розмір індексації аліментів за період з червня 2012 року по грудень 2015 року становить 7 760,00 грн. Крім того, в 2015 році ОСОБА_5 зарахований на навчання Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка ОСОБА_8», навчання платне. За навчання сплачені кошти в розмірі 3 050,00 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в сумі 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину, стягнути суму індексації аліментів в розмірі 7 760,00 грн. та додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 1 525,00 грн.

16 березня 2016 року ОСОБА_3 подав до суду заперечення в яких вказав, що про існування заочного рішення Богунського районного суду м. Житомир від 18 червня 2012 року йому стало відомо тільки на початку 2014 року. В березні 2014 року він перерахував через поштове відділення на адресу Богунського відділу ДВС Житомирського міського управління юстиції 20 200 грн. та в наступному щомісяця почав перераховувати встановлені судом грошові суми на рахунки позивачки, які вона відкривала у різних банківських установах. Він ніколи не відмовлявся від матеріального утримання своїх дітей до і після отримання вище вказаного рішення суду і не відмовляється утримувати їх і в даний час. Він на даний час не має постійного заробітку, на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки-пенсіонери, пенсії яких є на рівні прожиткового мінімуму України та є недостатнім для проживання, витрат на лікування, а також на належне утримання житла. Позивачка ніколи не зверталася до нього в досудовому порядку з пропозиціями вказаними нею в позові. В позовній заяві вона також не вказала ніяких правових підстав (обставин) про необхідність зміни розміру аліментів та стягнення індексації аліментів, крім знаходження її у шлюбі та про народження дитини, що не є обставинами при визначенні розміру аліментів згідно статей 182 та 192 СК України. Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення індексації аліментів, то необхідно відмітити, що відповідно до розрахунку, доданого до її позовної заяви, а також згідно самого позову вона вважає аліменти на утримання дітей своїм доходом заробітною платою, що не відповідає не тільки вимогам СК України, але і ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» в ст. 2 якого визначено перелік обєктів індексації грошових доходів населення, до яких аліменти не відносяться. Позивачка ніколи не узгоджувала і не повідомляла мене про необхідність брати участь у додаткових витратах на сина. Вона і суду не надала ніяких документів, що підтверджують фактичне зарахування на навчання сина в Приватний вищий навчальний заклад «Міжнародний економіко-гуманітарний університет ім. академіка ОСОБА_8». При наданні ОСОБА_2 відповідних документів про зарахування на навчання та навчання сина у вищому навчальному закладі, він самостійно без судового примусу перерахує 50% вартості навчання на рахунок, вказаний позивачем. Просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову у повному обсязі.

16 березня 2016 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 квітня 2006 року з його згоди під час шлюбу, ОСОБА_2 отримала в АППБ «Аваль» за кредитним договором №014/5550/74/72665 кредит в розмірі 60 000 дол. США під 12 % річних строком на 240 місяців до 25.04.2026 року, у звязку з чим він змушений був виїхати за кордон на заробітки для того, щоб погасити вказаний кредит та сплатити нараховані за користування кредитом проценти та інші платежі. По приїзду із заробітків в листопаді грудні 2013 року йому стало відомо про те, що він з ОСОБА_2 вже розлучені за рішенням суду, а кредит АППБ «Аваль», отриманий нею вона не погасила. У грудні 2013 року для того, щоб мирно врегулювати між ними майновий спір відносно спільного майна, 25 та 26 грудня 2013 року він за свої кошти погасив залишок боргу ОСОБА_2 в розмірі 8 575,88 дол. США, що еквівалентно 59 408,14 грн. При розподілі спільного майна (квартири та інших речей), що їм належали, ОСОБА_2 отримала свою частку, у тому числі більше 30 000,00 дол. США від вартості квартири не повернула йому сплачену вартість кредиту перед АППБ «Аваль». При цьому, вона обіцяла врахувати вказані кошти у вигляді аліментів на утримання спільних дітей. В даний час йому стало зрозуміло, що борг в загальній сумі 59 408,14 грн., сплачений ним 25.12.2013 року та 26.12.2013 року в АППБ «Аваль» за кредитом ОСОБА_2, вона не збирається враховувати йому в якості аліментів та утримання дітей, кошти використала не в інтересах дітей, а на свій розсуд, і не збирається їх повертати. Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 59 408,14 грн., сплачені ним 25.12.2013 року та 26.12.2013 року в АППБ «Аваль» за кредитним договором №014/5550/74/72665 за ОСОБА_2

05 квітня 2016 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в якій просила суд стягнути з ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання сина, ОСОБА_5 в розмірі 7 670,02 грн.

У судовому засіданні представник позивача - відповідача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог. В зустрічному позові просив відмовити за недоведеністю позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача позивача позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, зустрічний позов підтримав, просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Суд,заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов ОСОБА_2 таким, що підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_3 таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що з 21 лютого 1998 року по 13 грудня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбних відносинах.

Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.06.2012 року по цивільній справі № 2-2679/12, з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 14.05.2012 року і до повноліття дітей. Наведені обставини справи стверджуються копією рішення суду .

Також, у судовому засіданні встановлено, що заборгованості по сплаті аліментів у розмірі по 500 грн. щомісячно відповідач не має.

У відповідності з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Із копії трудової книжки БТ ІІ №1381859 від 25.06.1990 року вбачається, що 28.12.2015 року ОСОБА_3 тимчасово прийнятий на посаду сторожа у Житомирський професійний ліцей сфери послуг.

Згідно довідки №108 від 14.03.2016 року виданої Житомирським професійним ліцеєм сфери послуг заробітна плата ОСОБА_3 за січень-лютий 2016 року склала 3 608,16 грн.

Крім того, на утриманні ОСОБА_3 знаходяться батьки пенсіонери ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину слід відмовити, оскільки відповідач не має постійного доходу, а також має на утриманні батьків -пенсіонерів.

Також суд встановив, що ОСОБА_3 отримує мінімальну заробітну плату, проживає в однокімнатній квартирі разом з батьками похилого віку, які отримують пенсію, він та батьки часто хворіють , на що необхідно значні грошові кошти.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту Інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Верховний Суд України при розгляді справи № 6-113 цс 13 від 06.11.2013р зазначив,що «Відповідно до ч 2 ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», апеляційний суд, з висновками якого, погодився й суд касаційної інстанції, встановивши, що за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, проте за весь період прострочення сплати аліментів індексація ні органом державної виконавчої служби ні судом не провадилась, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ,застосувавши аналогію закону.»

Враховуючи викладене, відповідну правову позицію Верховного Суду України, суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування суми індексації аліментів за період з червня 2012 року по грудень 2015 року в сумі 7 760,00 грн.

Звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, ОСОБА_3 не довів перед судом будь-якими засобами доказування, передбаченими ч.2 ст.57 ЦПК України, обставин, якими обґрунтовував свої позовні вимоги, крім власних показів, не подав належних і допустимих доказів в обґрунтування цих обставин, а саме те, що він у грудні 2013 року за свої кошти погасив залишок боргу ОСОБА_2

З матеріалів справи також вбачається, що по квитанціях про погашення заборгованості по кредитним зобов"язанням значиться ОСОБА_2, з чого слідує , що вона самостійно оплачує кредитні зобов"язання.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212-215, 218, 294, 296, 297 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму індексації аліментів в розмірі 7760,00 грн. за період з червня 2012 року по грудень 2015 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету судовий збір в сумі 551,20 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Є.І. Сидорук

Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2016 року.

Суддя: Є.І. Сидорук