Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/2080/15ц Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Номер провадження 22-ц/778/1490/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Суддів Спас О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначав, що за час шлюбу з ОСОБА_4 у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Мелітопольського міського суду від 17.11.2011 року з нього на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання сина. Однак, з 18 травня по 21 серпня 2014 року син проживав разом з ним, за його адресою, він витрачав кошти на його утримання. Незважаючи на це, в цей період з нього стягувалися кошти на користь відповідача на утримання дитини.

Враховуючи наведені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 2693,22 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позову.

Сторони у судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач ОСОБА_3 судову повістку отримав 23.03.2016 року (а.с.87), відповідач ОСОБА_4 судову повістку отримала 26.03.2016 року. Заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин сторонами не надано. Передбачене законом право на участь у судовому засіданні сторони не використали. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.4).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що за рішенням суду місцем проживання дитини визначено місце проживання матері - с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області та аліменти на утримання дитини за рішенням суду стягуються з батька на корить матері. Оскільки, батько дитини самовільно забрав сина до м. Запоріжжя, згоди на це від матері дитини не отримував, тому відсутні підстави для стягнення аліментів за час проживання дитини у батька, оскільки законодавством зазначене не передбачено.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Главою 15 Сімейного Кодексу України визначено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, право на звернення до суду про стягнення аліментів на дитину має той із батьків, з ким проживає дитина.

Судом першої інстанції встановлено, що за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але менш 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2011 року та до його повноліття, до 06.08.2024 року (т.2 а.с. 16).

ОСОБА_3 отримує пенсію за віком та з його пенсії утримуються аліменти за виконавчим листом 2-3948/2011 від 17.11.2011 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2011 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, яким позивач просив визначити місце проживав дитини з батьком, відмовлено (т.2 а.с. 13-15).

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини задоволено. Відібрано малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька, ОСОБА_3 та повернуто матері ОСОБА_4 за місцем її проживання. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с Костянтинівка, вул. Фрунзе, 289 (т.2 а.с. 29-33).

Із довідки голови ЖБК «Харчовик-3» №7 від 21.08.2014 року вбачається, що ОСОБА_5Г проживає разом з батьком ОСОБА_3 за адресою м. Запоріжжя, вул. Радгоспна/Магара, 30/2, кв.68 без реєстрації з 18.05.2014 року (т.2 а.с.28).

Листом в.о.начальника Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області № 68/8-9175 від 01.09.2014 року повідомлено ОСОБА_3 про те, що в порушення рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.11.2011 року, малолітній ОСОБА_5 з 19.05.2014 року по 21.08.2014 року проживав з ОСОБА_3 по вул. Радгоспна, 30/68, про що свідчить заява ОСОБА_4, яка внесена до ЄРДР за 00026260 від 20.05.2014 року за ч.1 ст.382 КК України. 21.08.2014 року малолітній ОСОБА_5 допитаний в присутності сторін та пояснив, що 19.05.2014 роя його забрав батько з с.Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області привіз в м. Запоріжжя без відома матері. Дитина виявила бажання повернутися до матері та проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3. У звязку з цим, на виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.09.2013 року, 21.08.2014 року малолітній ОСОБА_5 разом з матірю повернувся в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області. (т.1 а.с. 6).

При вирішенні спору суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення на його користь аліментів за період знаходження у нього дитини, оскільки він, в порушення вимог закону, в період дії рішення суду щодо визначення місця проживання з матірю та рішення суду про стягнення на користь матері аліментів на утримання малолітнього сина, самовільно без згоди матері, забрав до себе малолітню дитину.

Сімейне законодавство не передбачає, в період дії рішення суду про стягнення аліментів на користь одного з батьків, стягнення аліментів на користь іншого з батьків.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 належними доказами не підтвердженні та не доведені.

Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою та з діями судді при розгляді справи, які не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: