Справа № 405/7163/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого: Циганаш І.А.

при секретарі: Лисоконь А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання дій щодо зміни графіку зниження заборгованості за кредитним договором неправомірними та кредитного договору недійсним,-

Встановив :

07.10.2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року про надання валютного споживчого кредиту у сумі 27 000,00 доларів США терміном повернення до 09.02.2027 року під 14,5% річних, для придбання 2 кімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Зазначена вище нерухомість, виступає у якості забезпечення виконання зобовязань позичальником перед банком по кредитному договору.

Відповідно до умов п.3.2 кредитного договору до 10 числа кожного місяця необхідно здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 346,00 дол. США. У цьому ж пункті договору передбачена можливість зміни розміру ануїтетного платежу за згодою сторін.

Редакція ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про надання необхідної інформації споживачу чинна з 2006 року, а фінансові установи фактично почали дотримуватись зазначених вище положень Закону після затвердження Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року за № 168 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Зазначені вище норми прийняті з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завдання споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації.

У звязку з відсутністю в нього спеціальних знань в галузі фінансів, він не міг обєктивно оцінити умови отримання та погашення кредиту під час укладання кредитного договору, а обраний механізм погашення кредиту у вигляді ануїтетного платежу на його думку не є практичним, оскільки за весь час обслуговування кредиту сплачувались самі відсотки за користування кредитними коштами, тоді як сума кредиту майже не зменшилась.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві.

Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

В порушення норм Законодавства, йому не надавалась з боку фінансової установи жодна інформація у письмовій формі, що передує укладенню договору, надання якої є обов'язком кредитодавця згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Серед такої інформації кредитні умови: мета, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; сума, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. У наданому Додатку №1 «Графік зниження розміру заборгованості» не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача.

07.11.2013 року в телефонному режимі працівник банку повідомив йому, що слід підписати додаткову угоду про зміну умов кредитного договору, а саме зміну Додатку №1 «Графік зниження розміру заборгованості» з 01.11.2013 року, та запропонував прийти до фінансової установи.

08.11.2013 року у відділенні банку йому надали проект Додатку №1 «Графік зниження розміру заборгованості» до додаткової угоди №1 до кредитного договору №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року.

Звісно ніякої додаткової угоди та проекту згаданого вище графіку зниження розміру заборгованості позичальником підписано не було. Натомість, на адресу фінансової установи направлено звернення від 11.11.2013 року, в якому містилося прохання надати обґрунтовану відповідь, в звязку з якими обставинами і на підставі яких нормативних документів був змінений графік зниження розміру заборгованості по кредиту.

Жодних підстав для зміни платежів у бік збільшення не було, адже позичальником не порушувались умови і строки по сплаті щомісячного Ануїтетного платежу, чи інші умови договору.

У зверненні зазначалося про неприпустимість таких дій з боку банку, оскільки в проекті оновленого Додатку №1 кредитна заборгованість на 01.11.2013 року відображена в розмірі 24 729,83 доларів США, тоді як в дійсному «Графіку зниження розміру заборгованості», який є невідємною частиною кредитного договору №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року, за умови належного його виконання на 10.11.2013 року розмір заборгованості мав становити 24 362,06 доларів США.

Таким чином, незважаючи на виконання позичальником своїх зобовязань по поверненню кредитних коштів належним чином, оскільки кошти вносились навіть у більшому розмірі ніж це передбачено графіком (здійснювалось округлення сум в бік збільшення платежу) з метою швидшого погашення кредиту, розмір заборгованості по тілу кредиту якимось дивним чином збільшується станом на листопад місяць 2013 року на 367,77 доларів США.

Незрозуміло також, яким чином зміниться розмір кредитної заборгованості на дату остаточного погашення кредиту і яку суму додатково потрібно буде внести на погашення кредитної заборгованості, адже з такими розрахунками вона може складати тисячі доларів США.

Відповідь Банку «Фінанси та Кредит» №650/38 від 21.11.2013 р. на його звернення не внесла розуміння в ситуацію, яка склалася між позичальником та фінансовою установою.

У відповіді Відповідач підтверджує, що позичальник не порушував умови та строки по сплаті щомісячних платежів та й додаток №1 «Графік зниження розміру заборгованості» не змінено.

Проте зазначено, що за результатами звірки поточної заборгованості, згідно п. 3.7 кредитного договору №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року, була виявлена відємна різниця між сумою платежу на останньому етапі погашення та ануїтетним платежем, вказаним в п. 3.2 кредитного договору.

Відповідач також зазначає, що йому інформаційно про це повідомлено та запропоновано Додаткову угоду №1 з новим графіком погашення, при розрахунку якого останній етап менший ануїтетного платежу. У разі незгоди Позивача на підписання цієї угоди, Банк повідомляє, що у випадку кінцевого повного погашення позичальником кредиту, розмір останнього Ануїтетного платежу може відрізнятися від розміру ануїтетного платежу, встановленого згідно умов цього договору, і буде складатися із суми фактичної заборгованості за кредитом, що залишилися після сплати комісій за обслуговування кредитної заборгованості за цим договором.

За таких обставин, він не може спрогнозувати свої витрати на оплату кредитної заборгованості.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про звернення громадян», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Вважає дії Банку неправомірними та такими, що порушують права споживачів кредитних послуг, з наступних підстав:

Умовами п. 3.7 кредитного договору передбачено, що за результатами звірки Сторони можуть переглядати розміри наступних Ануїтетних платежів, що підлягають внесенню Позичальником, та строк погашення позичкової заборгованості. У випадку, якщо Сторони прийшли до згоди про такий перегляд, Сторони укладають додаткову угоду до цього договору про викладення Графіка зниження розміру заборгованості (Додатка №1 до цього договору).

В його випадку, Відповідач, незважаючи на відсутність підписаної додаткової угоди, як те передбачено умовами договору, відсутність згоди позичальника на викладення Графіка зниження розміру заборгованості у новій редакції, ультимативно у своїй відповіді на звернення зазначає про те, що Банком в будь-якому разі під час кінцевого повного погашення буде нарахована сума фактичної заборгованості за кредитом, що залишиться після сплати Позивачем всіх попередніх Ануїтетних платежів.

Частиною 6 ст. 13 ЦК України передбачено, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно норм ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договір зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору (сукупна вартість споживчого кредиту), таке положення може бути змінено або визнане недійсним.

Тому, дії Відповідача щодо ініціювання зміни Додатку №1 до кредитного договору порушують умови кредитного договору та положення ст. 18 Закону України «про захист прав споживачів», тому що Кредитор не повинен включати у договори із споживачем умови які є несправедливими, результатом чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

11.11.2013 року через регіональне відділення банку їм була подана заява (вх. №1182/38) з проханням розглянути можливість переведення кредиту, виданого в доларах США згідно кредитного договору №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року, у національну валюту, а також - за основу розрахунку не брати ануїтетний платіж, використання якого призводить до наслідків у вигляді дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника.

Заява подавалася у звязку із нестабільним економічним становищем в країні, що призводило до здешевлення національної валюти в результаті підвищення курсу доларів США, та з метою врегулювання ситуації, що склалася між кредитором та позичальником в процесі виконання умов зазначеного вище кредитного договору.

Відповідач проігнорував дану заяву, вона залишилася без відповіді, а порушені питання не вирішені.

У 2015 році певні обєктивні економічні фактори, ріст долара США, вартість якого зросла у декілька разів в порівнянні з курсом, який був встановлений під час укладання кредитного договору, спричинили негативний вплив на здатність позичальника забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання своїх зобовязань за споживчим кредитом.

11.04.2015 року на адресу АТ Банк «Фінанси та кредит» направлене звернення з проханням розглянути питання щодо реструктуризації кредитного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту.

Разом з тим, у зверненні він просив надати детальну інформацію про залишок заборгованості по кредиту та замінити ануїтетну форму погашення кредиту класичною (стандартною).

В письмовому зверненні він також зазначив, що згоден буде розглянути пропозицію, у разі пропонування з боку банку альтернативних варіантів переведення валютного кредиту в гривню, або за офіційним курсом НБУ, що передбачався у Меморандумі «Щодо врегулювання питання реструктуризації споживчих кредитів в іноземній валюті».

Однак, була надана стандартна лаконічна відповідь №22.5/335 від 22.05.2015 року, що для клієнтів, які погашають кредитну заборгованість в доларовому еквіваленті, Банк пропонує скористатися розробленими спеціальними пропозиціями, а саме, спеціальний курс (19 грн./1 дол. США) закупівлі доларів США для погашення кредитної заборгованості по укладеним кредитним договорам в іноземній валюті.

Жодної інформації про питання реструктуризації чи заміни ануїтетної форми погашення кредиту класичною (стандартною) у відповіді не міститься так само, як і відсутня запитувана інформація про залишок заборгованості по кредиту.

Ануїтетна форма погашення кредиту створює складнощі при розрахунку як розміру відсотків, так і щомісячного платежу в цілому, що має ознаки зловживання з боку Банку.

Беручи до уваги наведене Відповідач не має наміру врегульовувати питання із заміною ануїтетної форми погашення кредиту на класичну (стандартну) і тим самим усунути порушення норм законодавства, адже нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобовязань, визначених договором, настають правові наслідки, встановлені самим договором або законом, зокрема, статтею 611 ЦК України (зміна умов зобовязання сплата неустойки, відшкодування збитків тощо).

Нарахування та включення у щомісячний платіж на погашення заборгованості за кредитом суми відсотків у більшому розмірі ніж це встановлено в графіку зниження розміру заборгованості, що призводить до збільшення розміру зобовязань на шкоду споживача є неприпустимим. Такі дії призводять до дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, на шкоду споживача.

Відповідно до норм ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає з суті зобовязання.

Не надавши запитувану детальну інформацію про залишок заборгованості по кредиту, Відповідач позбавляє позичальника права на отримання обєктивної інформації про виконання розрахунків по договору та можливі зловживання з боку банку під час зарахування та розподілення коштів, які направляються для виконання грошових зобовязань по поверненню кредиту.

Також є дискримінаційним положення п. 3.8 Кредитного договору щодо права Банку видати наказ про примусову сплату боргового зобовязання, у випадку несвоєчасного повернення або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними ресурсами, як у випадку настання строку повернення кредиту (його частини) та/або строку сплати процентів, так й у випадку виникнення відповідно до умов цього Договору зобовязання позичальника достроково повернути кредитні ресурси та сплатити проценти.

У зазначеному вище пункті кредитного договору зазначається, що на підставі наказу про примусову сплату боргового зобовязання може бути здійснене примусове списання (стягнення) грошових коштів з будь-якого поточного, депозитного або інших рахунків позичальника, незалежно від того, у якому банку ці рахунки відкриті, причому повністю або частинами, на розсуд Банка.

Такий пункт у договорі зявився в результаті зловживання Відповідачем своїми правами та порушенням норм законодавства.

Беручи до уваги, що кредитний договір банку є договором приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України, а нормами п. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні, або договір може бути визнаним недійсним у цілому, має право звернутися до суду з відповідними вимогами, для захисту своїх порушених прав.

Дана позовна заява предявляється з метою захисту права споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» про звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, при предявленні позову споживачем.

Просить визнати неправомірними дії Відповідача щодо зміни Графіку зниження заборгованості за кредитним договором №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року і тим самим збільшення розміру кредитних зобовязань позичальника з 01.11.2013 року. Визнати кредитний договір №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року, укладений між ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» та ним, ОСОБА_1, недійсним з моменту його укладення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові, зазначив, що предметом даного спору є неправомірні дії Відповідача щодо збільшення в односторонньому порядку зобовязань Позивача, а також порушення під час укладення договору вимог Законодавства та прав споживача і включення фінансовою установою у кредитний договір несправедливих умов.

Відповідач не спростовує факт належного виконання Позивачем своїх зобовязань за кредитом, про що зазначено в позовній заяві, а платежі здійснювались навіть у більшому розмірі, оскільки сума позичальником округлювалась в бік збільшення.

На виконання ухали суду від 24.12.2005 року Відповідач своїм клопотанням від 29.02.2016 року надав виписки по особовим рахункам.

Під час ознайомлення з матеріалами справи було встановлено, що банк здійснював облік кредитних коштів та відсотків за користування кредитом на різних балансових рахунках, а саме за період з 09.02.2007 року по 16.08.2013 року на особових рахунках №7401 (відображення кредитних коштів) і №7401 ( відображення % за кредитом), а з 16.08.2013 року рахунки були дивним чином змінені на інші.

З невідомих для Позивача причин фінансова установа з 16.08.2013 року почала використовувати для обслуговування кредиту інші особові рахунки №3001 (відображення кредитних коштів) і №3001 ( відображення % за кредитом).

З 16.08.2013 року Банк відкриває рахунок №3002 (прострочені %), про що свідчить виписка.

Також слід зазначати, що жодного документу про відкриття рахунків у 2013 році Позивач не підписував так, як і не укладав угоди з фінансовою установою про зміну умов до кредитного договору №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року.

Залучені до матеріалів справи виписки по особовим рахункам містять інформацію про рух коштів та залишок коштів по кредиту, яка свідчить про некоректне розподілення Банком внесених Позивачем коштів для зарахування на відповідні рахунки, невідповідність сум Додатку №1 «Графік зниження розміру заборгованості» до кредитного договору.

Все це дає підстави вважати, що Ануїтетна форма погашення кредиту створює складнощі при розрахунку як розміру відсотків, так і щомісячного платежу в цілому, що має ознаки зловживання з боку Банку.

Такі дії призводять до дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, на шкоду споживача.

Надані Відповідачем виписки підтверджують факт незаконної зміни фінансовою установою в односторонньому порядку розміру Ануїтетного платежу, що встановлювався п. 3.2 кредитного договору, в бік збільшення зобовязань позичальника з 346,00 дол. США до 354,00 дол. США.

В результаті зазначених вище неправомірних дій, АТ Банк «Фінанси та Кредит» 16.08.2013 року відобразив кредит на іншому судному рахунку з відображенням розміру заборгованості, що є більшим ніж він мав рахуватися за графіком зниження розміру заборгованості, оскільки відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом належним чином.

В аркуші справи 114 відображено вихідний залишок заборгованості по кредиту станом на 16.08.2013 року 24 812,55 дол. США, замість 24 513,27 дол. США в графіку зниження розміру заборгованості.

В аркуші справи 107 відображено вихідний залишок заборгованості по кредиту станом на 13.01.2016 року 23 343,86 дол. США, замість 22 796,06 дол. США в графіку зниження розміру заборгованості.

Запропонований Банком для підписання проект оновленого Додатку №1 з 01.11.2013 року і є намаганням Відповідача узаконити свої неправомірні дії щодо збільшення зобовязань на шкоду Позивача.

Нормами ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачена заборона нечесної підприємницької практики, а в п. 3 ч. 2 даної статті зазначено, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни (сукупна вартість кредиту).

Нормами ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З самого початку Відповідач мав би дотримуватись норм ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про надання необхідної інформації споживачу, які прийняті з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завдання споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації, у звязку з відсутністю у споживача спеціальних знань в галузі фінансів.

Проте, під час укладення кредитного договору №10/PVN8-02-07 від 09.02.2007 року між Позивачем та АТ Банк «Фінанси та Кредит», з боку Відповідача не надавалась жодна інформація у письмовій формі, що передує укладенню договору, надання якої є обов'язком кредитодавця згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

В кредитному договорі немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. У наданому Додатку №1 «Графік зниження розміру заборгованості» не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача.

Основною умовою договору є його ціна, яка у випадку надання споживчого кредиту має містити сукупну вартість кредиту, але в порушення норм Законодавства Відповідач не відобразив дану інформацію в самому договорі і не надав її у письмовій формі позичальнику для ознайомлення.

Згідно норм ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договір зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору (сукупна вартість споживчого кредиту), таке положення може бути змінено або визнане недійсним.

Якби Позивач отримав обєктивну інформацію на стадії укладення кредитного договору щодо умов кредитування і сукупну вартість кредиту, з усіма вартісними елементами, які дають змогу оцінити суму здороження кредиту та які витрати потрібно понести за час його обслуговування, не укладав би зазначений вище договір.

Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про проведення судового засідання без участі представника Банка та письмові заперечення, згідно яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначив, що банк вважає вимоги позивачів необґрунтованими.

09.02.2007 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №10/PVN8-02-07 про надання валютного споживчого кредиту у сумі 27 000,00 доларів США , терміном повернення до 09.02.2027 року під 14,5% річних.

Позичальник зобовязується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 346 доларів США.

Позивачу в листі від 21.11.2013 року за вих. № 650/38 у звязку з виявленням відємної різниці на останньому етапі погашення, було запропоновано врегулювати це питання шляхом підписання додаткової угоди до кредитного договору та направлений складений проект додаткової угоди № 1 до Кредитного договору, викладений в новій редакції. Згідно якого змінився розмір щомісячного платежу на 8 доларів США.

Позивач зазначену додаткову угоду не підписав, а тому продовжує здійснювати погашення кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором, до кредитного договору зміни не вносились, всі умови, встановлені на дату підписання є чинними на сьогоднішній день.

Твердження позивача, що банком не надавалась інформація у письмовій формі, що передує укладенню договору, а саме, інформацію про умови кредитування не відповідає дійсності, оскільки він був з ними ознайомлений, а саме: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений (п.2.3 кредитного договору); тип відсоткової ставки (п.4.1 кредитного договору); суму, на яку кредит може бути виданий (п.2.1 кредитного договору ); строк, на який кредит може бути одержаний (п.3.2 кредитного договору); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, графік зниження позичкової заборгованості додаток № 1 до кредитного договору) б) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту ( в процентному значенні та грошовому виразі) з врахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (знаходились на стенді у відділенні та офіційному сайті Банку).

Позивач у справі, підписуючи кредитний договір підтвердив, що він ознайомлений з його умовами та цілком погоджується із ним, в іншому випадку він би звернувся до іншої банківської установи. Крім того, уклавши кредитний договір та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені.

Окрім того, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Цього зроблено не було, споживач кредитний договір підписав, отримав кредитні кошти розпорядився ними на власний розсуд, сплачував кредит згідно Графіку, а отже, визнавав в повному обсязі умови договору та погоджувався з ними.

У відповідності до ч.3 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач зобовязаний був перед оформленням кредитного договору ознайомитися з правилами та умовами послуги, що надається, а в разі необхідності розяснення її умов - звернутися до особи, що надає послуги за таким розясненням.

Відповідач помилково вважає, що суд має визнати кредитний договір недійсним, так як Банк не провів реструктуризацію кредитної заборгованості.

Реструктуризація кредитної заборгованості передбачає укладення додаткового договору між позивачем та банківською установою. Умови реструктуризації кредитної заборгованості та/або зміни валюти кредиту мають бути прийнятні як для позичальника так і для Банку, потрібна узгоджена воля на зміну умов кредитування обох сторін договору.

17.12.2015 року постановою правління НБУ № 898 відкликана банківська ліцензія та прийнято рішення про ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 року № 230, строк ліквідаційної процедури встановлений 2 роки.

Звертають увагу суду, що кредитний договір укладений 09.02.2007 року, кредитні кошти отримані 09.02.2007 року, жодних аргументів щодо того, чому саме у жовтні 2015 року, після спливу позовної давності, позивач звертається до суду, не наведено.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав.

Згідно вимог ч. ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.3 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна договору або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає з суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на дату укладення кредитного договору інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного звязку.

В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2007 року між Банк « Фінанси та Кредит», товариство з обмеженою відповідальністю та гр. ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №10/PVN8-02-07, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 27 000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 14,5% річних ( а.с. 4-9 ).

Згідно п. 2.3 Кредитного договору Кредитні ресурси, отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання 2 кімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 41,0 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м.

Пунктом 3.2 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 346 доларів США. Зазначений розмір ануїтетного платежу може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до п. 3.7. кредитного договору сторони домовилися щорічно, протягом 10 банківських днів після закінчення кожного фактичного року кредитування, а саме до 19 лютого кожного року, проводити звіряння поточної і простроченої (якщо така виникла) заборгованості позичальника по сплаті Ануітетних платежів, по сплаті Банку щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів і дотримання позичальником Графіка зниження розміру заборгованості (Додаток № 1 до цього Договору). За результатами звірки сторони можуть переглядати розмір наступних Ануітетних платежів, що підлягають внесенню позичальником, та строк погашення позичкової заборгованості. У випадку, якщо сторони прийшли до згоди про такий перегляд, сторони укладають додаткову угоду до цього Договору про викладення Графіка зниження розміру заборгованості (Додатка № 1 до цього Договору) у новій редакції.

09.02.2007 року під підпис ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, викладеними в Кредитному договорі та розрахунком платежів для отримання кредиту на споживчі цілі під заставу нерухомості (іпотека), в яких міститься інформація про реальну проценту ставку.

В п.5.1 кредитного договору зазначено, що на момент підписання договору позичальник ознайомлений із типовими умовами договору застави (іпотеки), запропонованими Банком. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними типовими умовами.

Зростання курсу долара США валюти кредиту, за загальним правилом, саме по собі не є підставою для визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 передбачено, що в разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязанні під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач.

Про розяснення позичальникові інформації про можливі валютні ризики перед укладенням договору йдеться і в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

При укладенні кредитного договору позичальнику були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивача ОСОБА_1 прийняти ці умови на вкрай невигідних для нього умовах.

З листа Банку «Фінанси та Кредит» від 21.11.2013 року за вих. № 650/38 вбачається, що згідно кредитного договору від 09.02.2007 року ОСОБА_1 не порушував умови та строки по сплаті щомісячних платежів, Додаток № 1 «Графік зниження розміру заборгованості» до кредитного договору не змінено (а.с.14).

В судовому засіданні встановлено, що позивачем додаткову угоду № 1 до Кредитного договору не було підписано, а тому ОСОБА_1 продовжує здійснювати погашення кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором, до кредитного договору зміни не вносились, всі умови, встановлені на дату підписання є чинними на сьогоднішній день.

Положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містять перелік підстав для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, вказаною нормою встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до частини 5 вказаної норми якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Перелік прикладів несправедливих умов договору наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказаний перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Положеннями ст. 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, до яких відноситься, зокрема, свобода договору, а також свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

В ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо його необізнаності відносно умов кредитного договору.

Суд враховує ту обставину, що позивач ОСОБА_1 вивчивши кредитний ринок, що складався на момент оформлення кредитного договору, обрав оптимальну для себе модель кредитування, подав заяву до Банку на отримання кредиту, погодився з умовами кредитного договору, скріпивши його своїм підписом та вчинив дії на виконання його умов, завірив Договір іпотеки квартири у нотаріуса, отримавши від відповідача суму кредиту, виражену в доларах США, які й повинен повернути відповідачу на умовах, визначених у кредитному договорі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.

Постановою НБУ «Про заходи щодо забезпечення погашення кредитів» від 03.06.2009 року № 329 встановлено принципи, якими рекомендовано керуватися банкам при проведенні реструктуризації та/або зміни валюти кредиту, а не обовязок банків провести реструктуризацію та/або зміну валюти кредиту за кредитами, виданими до 01.10.2008 року.

Реструктуризація кредитної заборгованості передбачає укладення додаткового договору між позичальником та банківською установою.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Проте, підстав встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України для визнання правочинів недійсними позивачем в суді не наведено.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом встановлено, що спірний договір кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

У відповідності до правових позицій Верховного суду України, які викладені в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс 15, надання чи ненадання, надання не в повному обсязі інформації відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Враховуючи те, що укладений вище зазначений кредитний договір за своїм змістом не суперечить нормам цивільного законодавства, позивач ОСОБА_1 погодився з умовами кредитного договору, скріпивши його своїм підписом та вчинив дії на виконання умов договору, отримавши від банку суму кредиту, зазначену у договорі, на момент укладення договору позивач погодившись з усіма вимогами, добровільно погодився з графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору, уклавши кредитний договір та приступивши до його виконання, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання наслідків, що були ним обумовлені, позивач додаткову угоду № 1 до Кредитного договору про викладення Графіка зниження розміру заборгованості у новій редакції не підписував, а тому продовжує здійснювати погашення кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором, до кредитного договору зміни не вносились, всі умови, встановлені на дату підписання є чинними на сьогоднішній день, тому для визнання недійсним кредитного договору підстав суд не знайшов, за таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.ст.79, 88 ЦКП України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання дій щодо зміни графіку зниження заборгованості за кредитним договором неправомірними та кредитного договору недійсним - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення через Ленінський районний суд м. Кіровограда до Апеляційного суду Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_2