Справа № 461/1946/16 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/3255/16 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюФермерського господарства «Бурка В.В.» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду, держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди.

На ухвалу від 23 березня 2016 року позивачем Фермерським господарством «Бурка В.В.» подано апеляційну скаргу, в якій покликаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Позивач стверджує, що дана ухвала постановлена із порушенням норм чинного законодавства, зокрема покликається на те, що суд відмовляючи у відкритті провадження у справі зазначає, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, проте не вказує саме в порядку якого судочинства дана позовна заява підлягає розгляду. На противагу зазначеному в оскарженій ухвалі позивач вважає, що у відповідності до ст.ст. 108,110 ЦПК України дана позовна заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відтак, суд першої інстанції не розглянув позовну заяву по суті та порушив права позивача гарантовані ст.ст. 8,40,55,56 Конституції України.

Представник позивача ФГ «Бурка В.В.» і представники відповідачів: Львівського апеляційного адміністративного суду і Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 27 квітня 2016 року не з»явилися і не повідомили суд про причини неявки, у зв»язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з наступних мотивів.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції покликався, зокрема, на те:

що як вбачається із матеріалів справи на вказані правовідносини не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, оскільки ні Конституцією України, ні чинними законами України (зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду») не передбачено право особи на відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої незаконними судовими рішеннями суддів (судів) під час здійснення ними правосуддя у цивільних, адміністративних справах;

суд є органом , який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, їх посадових осіб (ст. 56 Конституції України), а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України та законодавством про судочинство. Правосуддя в Україні регулюється конституційним нормами окремо від діяльності інших органів державної влади.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що даний спір щодо обидвох відповідачів не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, зважаючи на наступне.

У позовній заяві позивачем зазначено двох відповідачів: Львівський апеляційний адміністративний суд і Державу Україна в особі Державної казначейської служби України, та заявлені позовні вимоги про стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь позивача коштів в сумі 1000000 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій посадових осіб Львівського апеляційного адміністративного суду що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

За таких обставин, посилання суду першої інстанції на те, що на вказані правовідносини не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог в порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних, трудових відносин;

2) інших правовідносин , крім випадків , коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями , діями чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень або іншим порушенням прав , свобод та інтересів суб»єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом , якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зважаючи на вищенаведені норми права та ту обставину, що у позовній заяві не заявлені вимоги про вирішення публічно-правового спору, і цей спір не можна розглядати як такий, що віднесений до юрисдикції господарського суду, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження , за позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, пред»явленими до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, з посиланням на те, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, а стосовно посилань суду першої інстанції, як на підставу для відмови у відкритті провадження на те, що чинним законодавством не передбачено право особи на відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої незаконними судовими рішеннями суддів (судів) під час здійснення ними правосуддя, то ці обставини можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, а - не підставою для відмови у відкритті провадження в у справі в порядку цивільного судочинства.

Водночас, ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо відповідача - Львівського апеляційного адміністративного суду, колегія суддів вважає такою , що постановлена з додержанням вимог закону з огляду на те, що згідно із ст. ст. 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до зазначених положень Конституції, судові рішення і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Суд є органом, який розглядає справи на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції та законодавством про судочинство.

Отже, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно із процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що при постановленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не були застосовані норми ст. 15 ЦК України та порушені вимоги ст.15 ЦПК України стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, пред»явлених до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, тому у цій частині оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, а в частині позовних вимог, пред»явлених до Львівського апеляційного адміністративного суду, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги законності оскаржуваної ухвали у вищезазначеній частині не спростовують, тому приходить до висновку, що в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу належить відхилити, ухвалу - залишити без змін.

Керуючись п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 311, п. п. 4, 2 ч. 1 ст. 314, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и ла:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди скасувати, питання про відкриття провадження у справі у вищезазначеній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 березня 2016 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в частині направлення справи для продовження розгляду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, а в частині залишення ухвали суду першої інстанції без змін може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.