АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 634/467/15-ц Головуючий суддя І інстанції Єрьоміна О. В.
Провадження № 22-ц/790/1231/16 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: «спори, що виникають із договорів»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Новокщонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання дій незаконними, стягнення суми, -

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 17 листопада 2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «ЛК «Автофінанс») було досягнуто усної домовленості щодо укладання договору фінансового лізингу, предметом якого є сільськогосподарська техніка трактор «МТЗ 892» вартістю 250 000 грн. Того ж дня, на виконання домовленості, ним було здійснено авансовий платіж в розмірі 150 000 грн., який складався з 50 % від вартості предмета лізингу в сумі 125 000 грн. та 10% від вартості предмета лізингу у вигляді комісії за організацію та оформлення договору в сумі 25 000 грн. Однак, в подальшому при ознайомленні із запропонованим текстом договору ним було встановлено, що вказаний договір містить умови, що є несправедливими, не відповідають принципу добросовісності, у звязку з чим він відмовився від укладення цього договору. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється повернути йому безпідставно набуті кошти в розмірі 150 000 грн., ОСОБА_1 просив визнати дії ТОВ «ЛК«Автофінанс» по залученню коштів та укладанню договору фінансового лізингу незаконними та стягнути з відповідача на його користь 150 000 грн.

Представник ТОВ «ЛК «Автофінанс» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових та фактичних підстав для визнання дій відповідача незаконними та стягнення з ТОВ «ЛК «Автофінанс» отриманих від позивача за укладеним 17 листопада 2014 року договором фінансового лізингу коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України законодавець визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодження умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судовим розглядом установлено, що 17 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «Автофінанс» шляхом підписання було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00156, за умовами якого ТОВ «ЛК «Автофінанс» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу трактор моделі «МТЗ 892» та передати його у користування позивача.

Пунктом 1.7 договору сторони передбачили, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, комісії за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісії за передачу трактора в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу (пункт 1.7 договору).

На виконання умов договору в день його у позивач сплатив ТОВ «ЛК «Автофінанс» авансовий платіж в розмірі 125 000 грн. та комісію за організацію і оформлення даного договору в розмірі 25 000 грн.

Встановлено та не заперечується позивачем, що передбачену пунктом 1.7 договору комісію за передачу трактора в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу позивачем сплачено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням суті заявлених позовних вимог (обраного позивачем способу захисту цивільних прав), встановлених судом фактичних обставин, зокрема, факту укладення між сторонами по справі шляхом підписання договору фінансового лізингу та невиконання позивачем передбачених умовами договору зобовязань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого про відсутність підстав для задоволення позову.

Позовних вимог про визнання договору фінансового лізингу недійсним або його розірвання ОСОБА_1 на заявлено.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді