АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/278/16
Категорія: сімейні Доповідач - Кіпенко І.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Пшенічної Л.В.,

за участі секретаря - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, - представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

12 серпня 2015 року ОСОБА_3 в особі свого представника звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 року та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

14 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

В суді першої інстанції кожна зі сторін підтримала обставини, що були викладені в своїх позовах та заперечувала проти позовних вимог опонента, надавши відповідні пояснення.

Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради проти первісного позову заперечувала та посилаючись на висновок Управління про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 просила задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2015 року первісний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Суд позбавив ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Додатковим рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 487грн. 20коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, а також на неправильне визначення правовідносин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні позовним вимог ОСОБА_4

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи, за час перебування в шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.12).

ОСОБА_4 вказувала, що ОСОБА_3 долею та розвитком доньки не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дитина вважає своїм батьком ОСОБА_7, який фактично виконує функції батька, виховує її та утримує.

Постановою Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до

культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Судом досліджені довідки з дошкільних навчальних закладів №28, №110 та №106, які ОСОБА_5 відвідувала в період з лютого 2013 року по грудень 2014 року та довідка дитячого садка Харківського приватного навчально - виховного комплексу «Авторської школи Бойко», в якій з 01 липня 2015 року навчається дитина, в яких зазначено, що батько до зазначених закладів не з'являвся, до вихователів та керівництва закладів не звертався, успіхами доньки не цікавився (а.с.36-40).

Згідно інформації наданої лікарем закладу Оптика «На Чайковського» ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на диспансерному обліку, чотири рази перебувала на амбулаторному лікуванні по 10 днів, привозила дитину на лікування та оплачувала його ОСОБА_4, батько участі не приймав (а.с.41).

Управлінням служб у справах дітей надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43-44).

З 06 березня 2014 року відповідач знаходиться у шлюбі з ОСОБА_7 від якого має доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.34).

З психологічного тестування ОСОБА_5, проведеного дитячим та сімейним психологом, керівником Департаменту супроводження учбово-виховного процесу «Авторської школи Бойко», вбачається, що членами своєї родини ОСОБА_5 вважає батька на ім'я ОСОБА_7, маму, а також сестричку. Саме ОСОБА_7 дитина сприймає як батька та про існування свого біологічного батька нічого не говорить (а.с. 45-47).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги та заперечуючи проти зустрічного позову ОСОБА_3 посилався на те, що від виконання своїх батьківських обов'язків він не відмовляється, однак позбавлений можливості їх виконувати оскільки позивачка ОСОБА_4 перешкоджає йому зустрічатися з донькою. Ту обставину, що він не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, ОСОБА_3 пояснював небажанням колишньої дружини приймати таку допомогу.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту перешкоджання колишньою дружиною у спілкуванні з донькою, та, якій б свідчили про намагання ОСОБА_3 приймати участь у житті та вихованні ОСОБА_5.

Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції

Судова колегія також погоджується з висновком суду про те, що позитивна характеристика ОСОБА_3 як за місцем проживання, так і за місцем роботи, відсутність даних про його перебування на обліках у лікарів психіатра чи нарколога та про притягнення до кримінальної відповідальності лише вказують на певні якості його особистості, проте не свідчать про виконання останнім батьківського обов'язку по вихованню дитини.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Кіпенко І.С.,

Судді: Шаповал Н.М.,

Пшенічна Л.В.