УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/про скасування заходів забезпечення позову/

20 квітня 2016 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Моцного О.С.,

при секретарі Нарижній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ЛТД» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Селидівського міського суду перебувала вказана цивільна справа та ухвалою суду від 03.02.2016 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на обєкт нерухомого майна в адміністративній будівлі літ. К-4, що розташована по пр. Миру, 19-а в місті Донецьку, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, запис про право власності № 11938190 підвальне приміщення площею 652,6 кв. м.; на першому поверсі приміщення офісного залу площею 524,9 кв. м.; на другому поверсі приміщення офісного залу площею 628,7 кв. м.; на третьому поверсі приміщення офісного залу площею 646,0 кв. м., загальною площею 2452,2 кв. м., та 80% місць загального користування, що складає площу 239,6 кв. м. з забороною вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Рішенням Селидівського міського суду від 24.03.2016 року вказану цивільну справу розглянуто по суті, а тому відпали підстави для подальшого забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення або після цього може постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, що були застосовані ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25 червня 2014 року, суд виходить з наступного.

Із тексту ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25 червня 2014 року встановлено, що метою забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ОСОБА_1 ЛТД», ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю накладений арешт на обєкт нерухомого майна в адміністративній будівлі літ. К-4, що розташована по пр. Миру, 19-а в місті Донецьку.

Згідно довідки Селидівського міського суду від 20.04.2016 року № 1.86/30/2016, якому розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 підсудні справи Ворошиловського районного суду м. Донецька, цивільна права за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ОСОБА_1 ЛТД», ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю до Селидівського міського суду не передавалася.

У звязку зі здійсненням Селидівським міським судом Донецької області розгляду адміністративних справ, що були підсудні Ворошиловському районному суду м. Донецька, було надано доступ до бази даних Ворошиловського районного суду м. Донецька, згідно якої консультантом Селидівського міського суду були перевірені та надані копії наступних документів ухвала Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25.06.2014 року про відкриття провадження у справі; ухвала Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25.06.2014 року по забезпечення позову, інші дані про розгляд справи по суті відсутні.

Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17 липня 1997 p., Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов'язаних з реалізацією права власності.

Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду, поняття «майно» включає в себе, як «фактичне майно», так і майнові цінності, в тому числі боргові вимоги. Питання про майно виникає тільки тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право. Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст. 1 Протоколу № 1, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах, які подаються до Європейського суду з прав людини.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що 25.06.2014 року Ворошиловським районним судом м. Донецька було накладено арешт на майно заявника в рамках розгляду цивільної справи, яку станом на 20.04.2016 року не розглянуто по суті та не передано до Селидівського міського суду Донецької області для продовження розгляду, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд вважає можливим скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25.06.2014 року, оскільки з часу їх застосування по час їх скасування пройшло майже 2 роки без прийняття процесуального рішення у справі, арешт того ж самого майна та наявність спору між тими самими сторонами й з тих самих підстав, а тому подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 154 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Зняти арешт з обєкту нерухомого майна в адміністративній будівлі літ. К-4, що розташована по пр. Миру, 19-а в місті Донецьку, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, запис про право власності № 11938190 підвальне приміщення площею 652,6 кв. м.; на першому поверсі приміщення офісного залу площею 524,9 кв. м.; на другому поверсі приміщення офісного залу площею 628,7 кв. м.; на третьому поверсі приміщення офісного залу площею 646,0 кв. м., загальною площею 2452,2 кв. м., та 80% місць загального користування, що складає площу 239,6 кв. м., що був накладений ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.02.2016 року в порядку забезпечення позову.

Зняти арешт з нерухомого майна приміщення (адміністративна будівля) літ. К-4 за адресою: м. Донецьк, пр. Миру, 19-А, що був накладений ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25 червня 2014 року в порядку забезпечення позову.

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду через Селидівський міський суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя