У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 рокуПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що 10 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно з п. 1.2.1. указаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 38 000 дол. США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит з встановленою процентною ставкою у розмірі 16,00 % річних. Відповідно до кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни встановлені графіком погашення кредиту, що є невід'ємною частиною даного договору.

На забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за спірним договором, між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 233537 від 10 жовтня 2008 року, відповідно до умов якого остання зобов'язалась відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_6 усіх його зобов'язань, що виникли за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10 жовтня 2008 року, в повному обсязі.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за спірним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки від 10 жовтня 2008 року, згідно з яким останній передав банку в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 76,9 кв.м, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Збільшуючи позовні вимоги позивач зазначав, що позичальник належним чином не виконував умов договору щодо погашення кредитної заборгованості, у зв'язку із чим станом на 14 січня 2015 року заборгованість боржника за кредитом становить 36 365 дол. 63 центи США, що є еквівалентом 573 531 грн 08 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 28 596 дол. 51 цент США, що є еквівалентом 451 002 грн 42 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 11 093 грн 65 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 85 310 грн 89 коп.

Посилаючись на зазначене з урахуванням уточнень, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку указану суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 10 жовтня 2008 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість у сумі 63 341 дол. 94 центи США, яка складається із заборгованості за кредитом - 36 213 дол. 59 центів США та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами - 27 128 дол. 35 центів США, заборгованість по сплаті пені - 96 404 грн 54 коп., яка складається з пені за несвоєчасне повернення кредиту - 11 093 грн 65 коп. та пені за несвоєчасну сплату процентів - 85 310 грн 89 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2015 року змінено рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 березня 2015 року в частині задоволених позовних вимог, зменшивши загальну суму заборгованості з «63 341 дол. 94 центи США» до «52 444 дол. 35 центів США» та суму заборгованості по кредиту з «36 213 дол. 59 центів США» до «25 316 дол. США».

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, з висновками якого в цій частині погодився суд апеляційної інстанції, ПАТ «УкрСиббанк» не оскаржується, а тому згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судами встановлено, що 10 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ«УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 38 000 дол. США шляхом зарахування кредиту на поточний рахунок № НОМЕР_1, а позичальник ОСОБА_6 зобов'язався повернути кредит згідно графіку погашення кредиту (кінцевий термін повного погашення кредитної заборгованості - 12 жовтня 2015 року) та сплатити за користування кредитними коштами проценти за ставкою у розмірі 16% річних.

Виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою земельної ділянки та житлового будинку за договором іпотеки від 10 жовтня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ«УкрСиббанк», та ОСОБА_8

Виконання зобов'язання позичальника також було забезпечено договором поруки № 233537 від 10 жовтня 2008 року укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7, за умовами якого остання зобов'язалася солідарно з боржником відповідати за виконання останнім усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 10 жовтня 2008 року № 0.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що станом на 14 січня 2015 року заборгованість боржника за кредитом становить 36 365 дол. 63 центи США, що є еквівалентом 573 531 грн 08 коп., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 28 596 дол. 51 цент США, що є еквівалентом 451 002 грн 42 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 11 093 грн 65 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 85 310 грн 89 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що боржник порушив свої зобов'язання за кредитним договором, виконання яких забезпечено порукою, у зв'язку із чим з боржника та поручителя у солідарному порядку підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 63 341 дол. 94 центи США, визначена судом з урахуванням строку позовної давності.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог банку до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції із посиланням на положення законодавства щодо строку позовної давності зменшив загальну суму заборгованості з «63 341 дол. 94 центи США» до «52 444 дол. 35 центів США» та суму заборгованості по кредиту з «36 213 дол. 59 центів США» до «25 316 дол. США».

В частині зокрема позовних вимогбанку до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення процентів за користування кредитом і пені рішення суду першої інстанції апеляційним судом залишено без змін.

Проте, повністю з висновками суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк»до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення в указаній частині не відповідаєз огляду на наступне.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч. 1 ст. 213 ЦПК України).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Вимоги, що встановлені до змісту рішення апеляційного суду визначені у ст. 316 ЦПК України.

Так, згідно з п.3 ч. 1 ст. 316 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції мають зазначатися мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та не оспорені обставин, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Також, у цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті справи, що є складовою вимогою ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Крім того, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Змінюючи рішення суду першої інстанціїв частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції, у порушення ст. 316 ЦПК України на указані вимоги уваги не звернув і, посилаючись на ті самі матеріали справи, що були досліджені і судом першої інстанції, апеляційний суд не навів жодних розрахунків з яких він виходив, зменшуючи спірну суму заборгованості та не вказав період за який районним судом заборгованість була стягнута помилково, у зв'язку із чим оскаржене судове рішення не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі.

Оскільки судом апеляційної інстанції, у порушення вимог ст.ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України, не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК Україниоскаржене судове рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк»до ОСОБА_6 та ОСОБА_7про стягнення заборгованості за кредитним договоромпідлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючисьст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2015 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик