Ухвала

іменем України

06 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Попович О.В.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державної установи «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» про скасування наказу в частині звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу до моменту фактичного розрахунку, за касаційною скаргою Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати наказ директора Рівненської філії державної установи «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони грунтів України» В.І.Долженчука від 30 червня 2015 року № 26 в частині звільнення його з посади ґрунтознавця першої категорії лабораторії, моніторингу та агрохімічної паспортизації грунтів з 30 червня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на цій посаді та зобов'язати відповідача провести з ним розрахунок за відрядження згідно з наказами від 15 червня 2015 року № 20 та від 24 червня 2015 року № 23, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту фактичного розрахунку.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що він працював у відповідача на посаді ґрунтознавця першої категорії лабораторії, моніторингу та агрохімічної паспортизації грунтів та 30 червня 2015 року був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Вважає, що звільнення проведено незаконно, оскільки скорочення його посади не відбулось, він має переважне право на залишення на роботі у зв'язку із наявністю наукових здобутків та перебуванням на його утриманні трьох дітей, крім того, роботодавцем порушено порядок його звільнення з роботи, оскільки не запропоновано йому іншу роботу на тому самому підприємстві, погодження на зміни до штатного розпису та структури підприємства профспілковий орган не надавав, як і не надавав згоди на звільнення позивача.

Крім того, з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ директора Рівненської філії ДУ «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони грунтів України» від 30 червня 2015 року № 26 в частині звільнення ОСОБА_6 з посади ґрунтознавця першої категорії лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації грунтів та поновлено його на цій посаді з 30 червня 2015 року.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_6 10 341 грн 87 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі державна установа «Інститут охорони грунтів України» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення проведено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням порядку його проведення, без згоди профспілкового органу, що є підставою для визнання звільнення незаконним, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції в повному обсязі погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що з 11 грудня 2001 року ОСОБА_6 працював у державній установі «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» на посаді ґрунтознавця першої категорії в лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів.

Листом Мінагрополітики України від 16 березня 2015 № 37-13-3-13/3732 доведено інформацію про зменшення видатків ДУ «Держґрунтохорона» та 31 березня 2015 року прийнято наказ ДУ «Держґрунтохорона» № 10 «Про затвердження граничної чисельності та штату працівників філій ДУ «Держґрунтохорона».

31 березня 2015 року директор Рівненської філії направив профспілковому комітету повідомлення про наступне вивільнення працівників і скорочення штату, а 11 червня 2015 року направив подання на кожного працівника про надання згоди на розірвання трудового договору, проте відповіді орган профспілки не надав.

На виконання цього наказу Рівненською філією ДУ «Держґрунтохорона» прийнято наказ від 28 квітня 2015 № 11-1 «Про введення в дію штатного розпису», яким передбачено упорядкування штату Рівненської філії, введення в дію нового штатного розпису з 02 червня 2015 року та можливе вивільнення працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким позивача ознайомлено та попереджено про наступне звільнення.

Новий штатний розпис не містив, зокрема, посади, яку обіймав позивач.

Наказом директора Рівненської філії ДУ «Держґрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» В.І. Долженчука від 30 червня 2015 року № 26 ОСОБА_6 звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи про те, що позивач працював у ДУ «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони грунтів» ґрунтознавцем першої категорії в лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів, і роботодавцем було прийнято рішення про затвердження граничної чисельності та штату працівників філій підприємства, упорядкування штату Рівненської філії та введення в дію з 02 червня 2015 року нового штатного розпису та вивільнення у зв'язку з цим працівників.

Суди, надавши цим обставинам належну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про те, що у відповідача відбулося скорочення штату працівників у вигляді скорочення, зокрема, посади, яку обіймав позивач, і новим штатним розписом цієї посади не передбачено, тому його переважне право на залишення на роботі не порушено.

Разом із тим, переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив його законності та обгрунтованості та правильності його висновку про те, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому апеляційний суд, посилаючись як на підставу для задоволення позову на відсутність попередження позивача про майбутнє звільнення, не перевірив доводів відповідача про відмову позивача від ознайомлення з попередженням, про що 29 квітня 2015 року складено відповідний акт, не дослідив його та не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Крім того, посилаючись на відсутність згоди профспілкової організації на звільнення позивача з роботи як на підставу для поновлення його на роботі, апеляційний суд не врахував вимоги ч. ч. 2-5 ст. 43 КЗпП України та ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо порядку вирішення цього питання, та встановивши ті обставини, що відповідач направив профспілковому органу подання про надання згоди на звільнення позивача, не отримав відповідного рішення і видав наказ про його звільнення, вважаючи, що така згода надана, зробив передчасний висновок про відсутність погодження профспілки на звільнення позивача.

Не перевірив правильності висновку суду першої інстанції про те, що у такому випадку вважається, що профспілковий орган надав згоду на розірвання трудового договору, оскільки у визначеній законом формі та строк не повідомив відповідача про прийняте рішення, не надав відповідної оцінки цим обставинам та не навів мотивів, не перевірив, чи додержано відповідачем вимоги закону при звільненні позивача та чи є підстави для поновлення його на роботі, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Разом із цим апеляційний суд, встановивши, що позивач звільнений без згоди профспілкового органу та вирішивши питання про зупинення провадження у справі для отримання згоди на звільнення позивача і, пославшись на те, що відповідач ухиляється від виконання ухвал суду, не з'ясував, як можна розцінити такі дії, не надав цим обставинам відповідної оцінки, зробив передчасний висновок про незаконність звільнення та часткове задоволення позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» задовольнити частково, рішення апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.П. Касьян В.П. Гончар Д.О. Остапчук О.В. Попович В.О. Савченко