АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Павліченко С.І., Мигаль Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макіта Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Макіта Україна», поданою представником Ружицьким Олександром Антоновичем

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 до ТОВ «Макіта Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Макіта Україна» через свого представника Ружицького О.А., подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції помилково зробив висновок, що відповідно до змісту ч.3 ст. 49-2 КЗпП України відповідач повинен був запропонувати позивачу весь перелік вакантних посад згідно нового штатного розкладу ТОВ «Макіта Україна» і не зробив цього в порушення цієї норми.

Справа№756/10062/15-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/432/2016
Головуючий у суді першої інстанції В.В.Великохатська
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Також вважає, що суд першої інстанції під час застосування положень ст. 42 КЗпП України порушив встановлену цією статтею послідовність застосування критеріїв для визначення переважного права на залишення працівника на роботі, оскільки згідно з частино першою цієї статті переважне право на залишення на роботі надається працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, і тільки у випадку рівних умов продуктивності праці і кваліфікації обох працівників підлягають застосуванню критерії, передбачені частиною другою цієї статті. Визначаючи переважне право позивача на

залишення на роботі, суд одразу застосував критерії надання переважного права, встановлені ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Зазначив про те, що під час розгляду справи суд не з'ясував повністю обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, а саме щодо наявності чи відсутності в позивача необхідних знань і навичок, досвіду щодо закупок товару, перевірки та проведення митних документів, підтримки та організації митної логістики, наявність яких вимагається відповідно до вимог посадової інструкції начальника відділу логістики та обслуговування клієнтів. З'ясування цих обставин має ключове значення для вирішення питання про відповідність посади начальника відділу логістики та обслуговування клієнтів професії, спеціальності та кваліфікації позивача.

В суді апеляційної інстанції представники відповідача Павліченко С.І., Мигаль Х.О. підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній, просили скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи, оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення вимог ст.ст.42, 49-2 КЗпП України не було запропоновано позивачеві весь перелік посад згідно нового штатного розкладу ТОВ «Макіта Україна», зокрема, посаду начальника відділу логістики та обслуговування клієнтів, враховуючи також той факт, що ОСОБА_4 на час попередження про наступне звільнення мала вишу освіту, достатній безперервний стаж роботи на підприємстві та на момент звільнення в сім'ї позивача не було інших працівників із самостійним заробітком. Натомість позивачеві було запропоновано лише дві вакантні посади - декретна посада старшого організатора зі збуту та посада організатора зі збуту, що нижчі за рівнем кваліфікації та оплати праці, ніж та посада, яку займала ОСОБА_4, а відповідачем, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, не було наведено жодного доказу на підтвердження того, що посада начальника відділу логістики та обслуговування клієнтів не відповідає фаху, кваліфікації та освіті позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 03.12.2012 року ОСОБА_4 працювала у ТОВ «Макіта Україна» на посаді керівника підвідділу з обслуговування клієнтів, а з 01.04.2015 року працювала на посаді керівника відділу з обслуговування клієнтів ТОВ «Макіта Україна», з якої наказом директора ТОВ «Макіта Україна» від 15.07.2015 року № 60-к «Про припинення трудового договору (контракту)» була звільнена у зв'язку зі змінами в організації праці та скороченням посад за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Разом з тим, при вивільненні працівникові повинна бути запропонована робота за відповідною професією (спеціальністю) і тільки при відсутності такої роботи - інша робота, що є на підприємстві, в установі, організації. Що ж стосується вимог працівника про надання йому роботи вищої кваліфікації, ніж та, що він виконував, то це питання повинно вирішуватися роботодавцем відповідно до загальних положень про комплектування кадрів і просування по службі.

Так, при вирішенні даного спору судом встановлено, що перед звільненням ОСОБА_4 була попереджена за два місяці про зміни в організації праці та скорочення посад, про внесення змін до штатного розкладу, також її ознайомили і з наказами від 13.05.2015 року №14-3 та №15-3, про що свідчить її особистий підпис. Крім того, 13.05.2015року ОСОБА_4 ознайомилась з повідомленням ТОВ «Макіта Україна», в якому зазначено, що у зв'язку із змінами в організації праці відбувається скорочення посад, на підставі наказу директора ТОВ «Макіта Україна» №14-3 від 13.05.2015 року, також її було повідомлено про скорочення займаної нею посади керівника відділу з обслуговування клієнтів з 15.07.2015 року та про можливе звільнення із займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, запропоновано з 15.07.2015 року переведення на декретну посаду старшого організатора зі збуту із заробітною платою 11600,00 грн. на місяць, або посаду організатора зі збуту із заробітною платою 11000,00 грн. на місяць на вибір. Одночасно ОСОБА_4 було повідомлено, що в разі неотримання її письмової відповіді на пропозицію щодо переведення у строк до 15.07.2015 року, керівництво ТОВ «Макіта Україна» буде вважати, що вона відмовилась від переведення на запропоновані посади. В даному повідомленні вказано, що ОСОБА_4 відмовилась від переведення на запропоновані посади, що підтверджується її особистим підписом від 15.07.2015 року. Разом з тим, в порушення вимог ст.ст.42,49-2 КЗпП України, відповідачем не було запропоновано позивачеві весь перелік посад згідно нового штатного розкладу ТОВ «Макіта Україна», зокрема, посаду начальника відділу логістики та обслуговування

клієнтів, враховуючи також той факт, що ОСОБА_4 на час попередження про наступне звільнення мала вишу освіту, безперервний стаж роботи на підприємстві та на момент звільнення в сім'ї позивача не було інших працівників із самостійним заробітком.

А також не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 на момент попередження про можливе звільнення було запропоновано весь перелік посад згідно штатного розкладу ТОВ «Макіта Україна» та що вона була ознайомлена з таким списком посад. Натомість позивачеві було запропоновано лише дві вакантні посади - нижчі за рівнем кваліфікації та оплати праці, ніж та посада, яку займала ОСОБА_4

Зазначене знайшло своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Отже, ТОВ «Макіта Україна» було запропоновано ОСОБА_4 лише дві вакантні посади - старший організатор зі збуту із заробітною платою 11600,00 грн. на місяць або організатор зі збуту із заробітною платою 11000,00 грн. на місяць. А наявна посада начальника відділу логістики та обслуговування клієнтів в новій організаційній структурі ТОВ «Макіта Україна» ОСОБА_4 запропонована не була.

Посилання відповідача на те, що посада начальника відділу логістики та обслуговування клієнтів не могла бути запропонована ОСОБА_4, оскільки вона не відповідає кваліфікаційним вимогам, зокрема, щодо наявності спеціальної економічної освіти та знання англійської мови на високому рівні у зв'язку із чим така посада була запропонована працівнику ТОВ «Макіта Україна» ОСОБА_8, є хибними, оскільки в силу ст.60 ЦПК України, відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження того, що посада начальника відділу логістики та обслуговування клієнтів не відповідає фаху, кваліфікації та освіті ОСОБА_4

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем на підтвердження свої тверджень не надано належних доказів щодо невідповідності ОСОБА_4 займаній посаді та неможливості переведення її на посаду начальника відділу логістики та обслуговування клієнтів ТОВ «Макіта Україна», як не надано доказів і того, що ОСОБА_4 на момент попередження про можливе звільнення було запропоновано весь перелік посад згідно штатного розкладу ТОВ «Макіта Україна» та що вона була ознайомлена з таким списком посад.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо порушення відповідачем вимог ст. ст.42, 49-2 КЗпП України при звільненні ОСОБА_4 з роботи повністю узгоджується з матеріалами справи та вимогами законодавства.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно застосовано ст.235 КЗпП України, та визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що становить 128992,15 грн. (101 день (з 16.07.2015року по 07.12.2015 року) х середньоденну заробітну плату позивача, що складає 1277,15 грн.), який підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Макіта Україна» на користь ОСОБА_4

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, вони є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права , підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Макіта Україна», подану представником Ружицьким Олександром Антоновичем, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: