Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Мельник С.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Дельта Банк на рішення Рівненського міського суду від 22 квітня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

14 липня 2014 року ПАТ „Дельта Банк звернулося в Рівненській міський суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог, вказувало, що 16.11.2005 року між ТзОВ „Український промисловий банк та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 132/Кв-05, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 14000 дол. США, з розрахунку 15% річних, на строк з 16.11.2005 року і до повного погашення кредиту.

30.06.2010 року між ТОВ „Укрпромбанк, АТ „Дельта Банк та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТзОВ „Український промисловий банк на користь АТ „Дельта Банк. Тобто, ПАТ „Дельта Банк набуло право вимоги за кредитним договором № 132/Кв-05 від 16.11.2005 року. З метою виконання кредитних зобовязань між ТОВ

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1059/2016 Головуючий у 1 інстанції : Сидорук Є.І.

Доповідач : Григоренко М.П.

„Укрпромбанк та ОСОБА_6, ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 132/Zквіп-05 від 16.11.2005 року, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору, в звязку з чим станом на 19.06.2014 року у нього утворилася заборгованість в сумі 197981,35 грн., яка складається з : 118113,89 грн. тіло кредиту; 79867,46 грн. відсотки.

Із цих підстав просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 197981,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, а також стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1979,81 грн.

Рішенням Рівненського міського суду від 22 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ „Дельта Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ПАТ „Дельта Банк покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки була обставина невиконання кредитних зобовязань щодо погашення заборгованості.

Допущену кредитну заборгованість немає підстав вважати незначною та неспівмірною із вартістю предмета іпотеки, а також не можна вважати, що кредитору не завдані збитки таким порушенням.

В оскаржуваному рішенні не наведено аргументів, які стверджують, що сума заборгованості позичальника за кредитним договором, є такою, при якій банк, як заставодержатель, не вправі застосовувати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, висновки суду про те, що вартість майна є неспівмірною сумі боргу, вважає помилковими і необґрунтованими.

Обмеження заставодержателя у використанні його права на звернення стягнення на предмет застави є суперечливим нормам законодавства.

Із цих підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 197981,35 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, за адресою: АДРЕСА_3, що належить на праві власності відповідачам, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачі просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ „Дельта Банк, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за кредитним договором № 132/Кв-05 від 16.11.2005 року є явно неспівмірною із вартістю іпотеки і не є такою, що завдає збитки кредитору.

Проте, на розсуд колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню через неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням у справі нового рішення.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень статті 39 Закону України "Про іпотеку" .

Відповідно до частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Проте, частиною третьою статті 39 цього Закону передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Отже, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків.

Такі правові висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 04 листопада 2015 року, справа № 6-340цс15.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України,

Звертаючись до суду із своїм позовом ПАТ „Дельта Банк не надало належно оформленого детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої останнє просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а додало до позовної заяви лише довідку про стан заборгованості за кредитним договором на 19 червня 2014 року (а.с. 19), зокрема:

9967 .52 доларів США заборгованість по тілу кредиту;

6739.94 доларів США заборгованість по відсотках, всього 16707.46 доларів США, що еквівалентно 197981 грн. 35 коп.

В наступному позивач надав суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором № 132/Кв-05 від 16.11.2005 року за період з 01 липня 2010 року по 25 березня 2016 року, на загальну суму 19352.67 доларів США, що еквівалентно 508049 грн. 37 коп. (а.с. 150).

В той же час, в матеріалах справи міститься рішення Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року (а.с. 56), з якого вбачається, що на час винесення цього рішення заборгованість ОСОБА_5 перед ПАТ „Дельта Банк по кредитному договору № 132/Кв-05 від 16.11.2005 року по тілу кредиту та відсотках становила 2152.1 доларів США, що еквівалентно 17201 грн. 74 коп.

Дане рішення Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року є чинним, а тому його висновки є обовязковими і при розгляді даної цивільної справи.

Але, будь-який розрахунок заборгованості по кредитному договору № 132/Кв-05 від 16.11.2005 року, складений із врахуванням вищевказаного рішення апеляційного суду, в матеріалах даної цивільної справи відсутній і суд першої інстанції також не зясував дійсний розмір заборгованості по кредитному договору із врахуванням вказаного рішення апеляційної інстанції, що призвело до неповного зясування обставин у даній справі.

В ході апеляційного розгляду даної цивільної справи апеляційним судом, в порядку ч. 3 ст. 10 ЦПК України і з метою сприяння сторонами у всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, було запропоновано стороні позивача надати розрахунок заборгованості за кредитним договором № 132/Кв-05 від 16.11.2005 року із врахуванням рішення Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року, а також із врахуванням сплачених ОСОБА_2 платежів по кредитному договору після ухвалення цього рішення, але позивач продовжував наполягати на задоволенні його позовних вимог відповідно до раніше поданих ним розрахунків.

Частиною 1 та 2 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і тому, на розсуд колегії суддів, суд не вправі самостійно визначати розмір заборгованості по кредитному договору шляхом проведення власних розрахунків, а має лише перевірити правильність цих розрахунків, наданих стороною у справі.

З огляду на те, що позивач наполягає лише на своєму розрахунку заборгованості по кредитному договору№132/Кв-05 від 16.11.2005 року, який він вважає єдино вірним і відповідно до якого, на його думку, має бути прийнято судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а правильність наданого стороною позивача розрахунку відповідач ОСОБА_2 категорично заперечує і колегія суддів також із цим погоджується, тому, на переконання колегії суддів, в задоволенні позову ПАТ „Дельта Банк має бути відмовлено за недоведеністю фактичного розміру заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої мало б відбутись звернення стягнення на предмет іпотеки, з врахуванням рішення Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Дельта Банк задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 22 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства „Дельта Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_7