САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/1010/16-ц
Провадження № 2/206/381/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Чинник М.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування житлового будинку ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 23.12.2008 року між нею, ОСОБА_2, та її донькою, ОСОБА_4 (далі відповідач), був укладений договір дарування, за яким вона подарувала відповідачу власний житловий будинок № 20 по вул. Фабріціуса у м. Дніпропетровську. Цей будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0765 га, кадастровий номер :09:162:0040, яка знаходиться у користуванні власника будинку.

Даний договір був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Восьмої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори 23.12.2008р. та зареєстрований за № 1-4341.

Укладаючи такий правочин вона вважала це єдиним способом зобовязати чи зацікавити свою дитину приділяти їй більше уваги, піклуватися про неї та доглядати будинок, в якому вона живе, бо він має для мене дуже велике значення. Вона не хоче, щоб її донька продавала їх сімейний будинок, в якому вона жила і живе, який облаштувала для своєї сімї і намагається як може його обслуговувати навіть після спроби подарувати його доньці. Саме спроби, бо фактично донька лише підписала договір і на цьому її дії завершилися. Вона дуже рідко до неї заходить, будинок потребує капітального ремонту, але донька та її чоловік не квапляться щось робити, що може призвести до руйнування будинку.

Її неодноразові спроби повернути майно відповідачу та примусити її доглядати хоча б своє майно не принесли бажаного результату, а тому вона хоче повернути своє майно собі, бо існують інші спадкоємці, які піклуються про мене і яким вона може подарувати свій будинок, чим вони будуть пишатися і дорожити ним, зберігаючи їх сімейні традиції, що для неї в її похилому віці є найдорожчим. Це її онука, ОСОБА_5, яка зареєстрована й мешкає разом з нею, у всьому їй допомагає і саме вона насправді заслуговує на те, щоб вона їй подарувала свій будинок не те, що відповідач, яка навіть ображається на неї, що я примушую її доглядати будинок, що вона взагалі не робить.

Відповідачу подарунок не потрібен, а тому в неї не залишається жодного іншого виходу як звернутися до суду з цією заявою про розірвання договору дарування житлового будинку від 23.12.2008 року, укладений між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за яким вона подарувала ОСОБА_4 власний житловий будинок № 20 по вул. Фабріціуса у м. Дніпропетровську (літ. «А-І», загальною площею 61,2 кв.м, який складається з: 1 коридор, 2 кухня, 3 житлова, 4 житлова, 5 житлова, 6 житлова, розташований на земельній ділянці, площею 0,0765 га, кадастровий номер :09:162:0040), нотаріально посвідчений державним нотаріусом Восьмої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори 23.12.2008р. та зареєстрований за № 1-4341.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та з посиланням на підтримання позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а також надала нотаріально посвідчену заяву про визнання позову, в якій зокрема зазначила, що 23.12.2008 року між нею та позивачем її матрі'ю був укладений договір дарування будинку. Даний дар вона не хотіла приймати, оскільки вони давно домовились, що цей будинок повинен перейти до її доньки ОСОБА_5, онуки позивачки, з якою вона мешкає. Даний будинок їй не потрібен, утримувати його вона не бажає. Просила розірвати договір дарування житлового будинку укладений між нею та позивачем.

Дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно ч 1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч 1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Судом встановлено, що 23.12.2008 року між позивачем, ОСОБА_2, та відповідачем ОСОБА_4, був укладений договір дарування, за яким вона подарувала відповідачу житловий будинок № 20 по вул. Фабріціуса у м. Дніпропетровську, який складається в цілому з: житловий шл/бет., обкл. цеглою, будинок літ. «А-І», загальною площею 61,2 кв.м, житлова площа 37,7 кв.м., літня кухня з погрібом Б-шл/блок, сарай В-цегла, убиральня Д- цегла, навіси Ж,І,Л, споруди 1-8,І, розташований на земельній ділянці, площею 851,0 кв.м. (на підставі рішення виконкому ОСОБА_1 райради №203 від 09.04.1956р.), нотаріально посвідчений державним нотаріусом Восьмої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори 23.12.2008р. та зареєстрований за № 1-4341 (а.с.6).

14.04.2009 року право власності відповідача на домоволодіння №20 по вул. Фабріціуса в м. Дніпропетровську за даним договором дарування було зареєстровано КП «ОСОБА_1 міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 обласної ради (а.с.7).

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент предявлення вимоги дарунок є збереженим.

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок №20 по вул. Фабріціуса в м. Дніпропетровську рік його побудови 1956 рік. Потім з цього часу та до 1983 року робились до нього прибудови (а.с.12).

З копії паспорта позивача ОСОБА_2, вбачається що вона зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16 серпня 1968 року.

Таким чином, позивач майже п'ятдесят років проживає у цьому будинку. Самому будинку з моменту забудови вже шістдесят років.

Самі сторони надаючи свої письмові пояснення, зазначали, що будинок потребує ремонту, однак відповідач його ремонтувати відмовляється. Даний будинок їй не потрібен та нести витрати по його утриманню вона не бажає.

Враховуючи, те, що відповідач майже все життя прожила в цьому будинку, виховала в ньому дітей. Цей будинок є найдорожчим надбанням її життя. Таке недбайливе стягнення відповідача до подарунку, може привести до руйнування будинку та втрати позивачем найдорожчих спогадів, які повязані з цим будинком та мають для неї вилику цінність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Позивач в своїх вимогах зазначає, що просить розірвати договір дарування будинку №20 по вул. Фабріціуса в м. Дніпропетровськ - літ. «А-І», загальною площею 61,2 кв.м, який складається з: 1 коридор, 2 кухня, 3 житлова, 4 житлова, 5 житлова, 6 житлова, розташований на земельній ділянці, площею 0,0765 га, кадастровий номер :09:162:0040, тоді як в договорі дарування було зазначено, що житловий будинок № 20 по вул. Фабріціуса у м. Дніпропетровську - літ. «А-І», загальною площею 61,2 кв.м, житлова площа 37,7 кв.м., літня кухня з погрібом Б-шл/блок, сарай В-цегла, убиральня Д - цегла, навіси Ж,І,Л, споруди 1-8,І, розташований на земельній ділянці, площею 851,0 кв.м. (на підставі рішення виконкому ОСОБА_1 райради №203 від 09.04.1956р.)

Предметом спору є договір дарування, тому і у випадку його розірвання повинні зазначатись ті обєкти, які були предметом договору.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Розірвати нотаріально посвідчений державним нотаріусом Восьмої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори 23.12.2008р. та зареєстрований за № 1-4341 договір дарування житлового будинку № 20 по вул. Фабріціуса у м. Дніпропетровську (літ. «А-І», загальною площею 61,2 кв.м, житлова площа 37,7 кв.м., літня кухня з погрібом Б-шл/блок, сарай В-цегла, убиральня Д - цегла, навіси Ж,І,Л, споруди 1-8,І, розташований на земельній ділянці, площею 851,0 кв.м. (на підставі рішення виконкому ОСОБА_1 райради №203 від 09.04.1956р.), який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко