Провадження № 2/344/1720/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Золоті ворота» до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 03/07/2007 р. сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідачу надано позику на суму 116150 гривень на умовах, передбачених договором. Відповідачка належним чином не виконала умови договору, тому позивач нарахував заборгованість на суму 121918. 92 гривень, яку просив стягнути в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов з тих підстав, що сплив строк звернення до суду, позивач не просив поновити строк звернення до суду, не надав обґрунтованого розрахунку своїх прохань; на думку відповідача позивач звернувся до суду із повторною заявою, що могло б бути оцінено як підстава для закриття провадження, однак в своїй письмовій заяві представник відповідача не просила суд про закриття провадження, при цьому представник відповідача просила суд вирішити спір за вказаним позовом по суті та відмовити в позові з підстав не доведеності позову належним розрахунком та спливу строку звернення до суду.

Судом встановлено наступні обставини.

03/07/2007 р. сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідачу надано позику на суму 116150 гривень на умовах, передбачених договором та погодили повернення позики та платежів за нею на підставі графіку платежів.

В п. 5.9. договору позики сторони домовились про те, що позовна давність встановлюється у строк 3 роки.

15/10/2010 відповідачка повідомила позивача про зміну прізвища.

Відповідно до довідки позивача розрахунок заборгованості відповідача станом на 20/07/2015 р. за період з 18/07/2010 р. до 19/07/2015 р. по пені складає 6449,08 гривень за комісією, 25507,50 гривень за відсотками, 31596,16 гривень за кредитом; прострочена заборгованість складає за кредитом 52266,81 гривень, за відсотками 49611,96 гривень, 12776,5 гривень за комісією.

24/04/2012 р. ухвалено заочне рішення Івано-Франківського міського суду, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 56357 гривень заборгованості по сплаті позики та процентів за кредитним договором.

Відповідно до довідки ПП «Автотранспортне підприємство 0928», його наказів та листків непрацездатності відповідачка отримувала відпустку у зв`язку з вагітністю і пологами, по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку.

Відповідно до п. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач та його представник не надали суду жодного доказу або обґрунтованого розрахунку на спростування позову в частині розрахунків позивача та в частині його вимог про стягнення грошових коштів.

Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1206цс15 згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-133цс14 за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-31цс15 у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Так представник відповідача просила відмовити в позові у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з відповідними проханнями.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже з пред`явленням позову, за яким було ухвалено заочне судове рішення, було перервано позовну давність за вимогами позивача зі спірного договору позики.

В ст. 256 ЦК України зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В п. 5.9. спірного договору позики вказано, що сторони домовились про те, що позовна давність встановлюється у строк 3 роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Однак відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

24/04/2012 р. ухвалено заочне рішення Івано-Франківського міського суду.

Даний позов пред`явлено 21/09/2015 р.

Отже позовна давність до основної вимоги спливла. На підставі ст. 266 ЦК України вона спливла і до додаткових вимог, які випливають із основної вимоги.

Відповідно до п. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, не просив суд про поновлення відповідного строку, не надав суду доказів про наявність у нього поважних причин для поновлення відповідного строку.

В ст. 267 ЦК України вказано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином поз не підлягає задоволенню з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, який було встановлено самими сторонами спірного договору позики.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові публічного акціонерного товариства «Банк «Золоті ворота» до ОСОБА_3 про стягнення 121918 гривень за договором №02/174Ф від 03/07/2007 р., відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський