Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К., Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 народила йому сина ОСОБА_7, перебуваючи на той час у шлюбі з іншим чоловіком - ОСОБА_8 З часу народження дитини відповідач не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, поводиться жорстоко з дитиною, принижує її дитячу гідність. ОСОБА_6 також чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, тим самим не виконує рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року, яким було визначено порядок його участі у вихованні малолітньої дитини і встановлено графік спілкування дитини із батьком.

У зв'язку із цим позивач просив позбавити ОСОБА_6 (на теперішній час - ОСОБА_6) батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначити місцем проживання дитини його, ОСОБА_5, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди правильно виходили із встановлених у справі обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час народження дитини сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, працювали на різних посадах Головного управління Міндоходів у Харківській області. Позивач ОСОБА_5 звільнений у 2013 році за станом здоров'я, відповідач ОСОБА_6 звільнилася у 2015 році.

30 вересня 2015 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з громадянином Португалії і змінила прізвище на ОСОБА_6.

Малолітній ОСОБА_7 проживає разом із матір'ю.

Останні три роки сторони перебувають у стані конфлікту із залученням до його вирішення правоохоронних органів та судів, на вирішенні яких знаходилися справи про поділ майна, стягнення аліментів та визначення порядку у спілкуванні з дитиною. Згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року (а. с. 44-46, т. 1) з урахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2014 року (а. с. 52-53, т. 1), визначено порядок участі ОСОБА_5 у вихованні сина ОСОБА_7 шляхом встановлення наступного порядку участі у вихованні дитини: з 13 год.00 хв. після закінчення дитиною навчання у школі кожної п'ятниці до 11 год. 00 хв. кожної неділі; протягом 1,5 місяці поспіль у літній період відпочинку надавати можливість відвідувати тренування дитини з батьком у басейні кожний понеділок відповідно до графіка. У виконанні вказаного рішення суду виникали ускладнення, обумовлені конфліктом сторін.

З наданого висновку заступника начальника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради - начальника служби у справах дітей Київського району від 18 листопада 2014 року вбачається, що питання про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7 та визначення місця проживання дитини було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради і за наслідками оцінки відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, зокрема даних правоохоронних органів, комісія з урахуванням принципу 6 Декларації прав дитини, яка передбачає розлучення дитини з матір'ю лише у виняткових випадках, дійшла висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7 як його батька ОСОБА_5, так і його матері ОСОБА_6, а також про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з матір'ю (а. с. 16-17, т. 2).

Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, у випадках: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Правильно з'ясувавши фактичні обставини справи та надавши оцінку всім зібраним у справі доказам, відповідно до ст. ст. 60, 212, 303, 315 ЦПК України суди з урахуванням вищезазначених положень ст. 164 СК України та роз'яснень постанови, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом із цим відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про винятковість таких обставин, то суди обґрунтовано вважали, що відсутні підстави для зміни встановленого місця проживання дитини з матір'ю і визначення таким місцем проживання разом із батьком ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують, тому судові рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Дем'яносов А.О. Леванчук І.К. Парінова О.В. Попович О.В. Ступак Головуючий Судді: