Ухвала

іменем україни

28 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на Ѕ частини реконструйованого житлового будинку та визнання права власності на автомобіль; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на Ѕ частини реконструйованого житлового будинку та визнання права власності на автомобіль.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 30 квітня 1993 року по 29 листопада 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 06 вересня 1994 року відповідач отримала в дар від свого батька ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 загальною житловою площею 40 кв. м.

Зазначав, що у період часу до 2011 року цей будинок власною працею та за власні кошти був добудований. При цьому, площа будинку була збільшена до 144 кв. м, а у зв'язку із цим і зросла вартість будинку. Крім того, в період шлюбу спільною працею та за спільні кошти було проведено благоустрій прибудинкової території, підведене газо-водо-електропостачання. При цьому позивач зазначав, що реконструкція будинку, сарая, вбиральні і цистерни побудовані без дозволу органу місцевого самоврядування. Вважав, що оскільки готовність до експлуатації житлового будинку та прибудинкових споруд складає 100%, це майно не є об'єктом незавершеного будівництва, а тому воно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто він має право на 1/2 частини вказаного будинку. Також просив залишити у його власності автомобіль ВАЗ 2101, який було придбано в період шлюбу з відповідачем, з виплатою співвласнику грошової компенсації в розмірі 5 353 грн.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна.

Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль ВАЗ-2101 державний номерний знак НОМЕР_2, набутий у шлюбі за спільні кошти, та зобов'язати ОСОБА_4 виплатити їй грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля у розмірі 12 000 грн, посилаючись на те, що автомобіль був придбаний за 24 000 грн, зареєстрований на ім'я відповідача і знаходиться на теперішній час у його користуванні. При цьому не заперечувала проти того, щоб ОСОБА_4 користувався автомобілем, але просить зобов'язати його сплатити їй грошову компенсацію.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2016 року, позови задоволеночастково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль ВАЗ-2101, державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини ринкової вартості спірного автомобіля у розмірі 5 353 грн.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку, що спірне майно є спільною власністю подружжя, оскільки було придбано за спільні кошти під час шлюбу, та сторони досягли спільної згоди про його поділ, у зв'язку з чим врахувавши згоду ОСОБА_5 на отримання грошової компенсації вартості Ѕ частини спірного автомобіля, стягнув на її користь грошову компенсацію у розмірі 5 353 грн. Крім того, суди установивши, що здійснене сторонами будівництво проведено без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу, тобто є самочинним, дійшли правильних висновків, що таке майно не може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

В.А.Нагорняк