УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи: комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», державне підприємство «Зовнішторгвидав України», публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», про стягнення невиплачених сум при звільненні за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 7 червня 2012 року він проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді заступника командира військової частини з тилу начальником тилу.
Крім того, він виконував обов`язки Голови комітету з конкурсних торгів військової частини № НОМЕР_1 .
Відповідно до функціональних обов`язків, передбачених ст. 76 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та усного розпорядження командира військової частини № НОМЕР_1 ним за власний рахунок були здійсненні витрати, пов`язані з несенням служби.
Зокрема, це витрати зі сплати штрафних санкцій, накладених на військову частину, за несвоєчасну сплату послуг ПАТ «ДТЕК», 3% річних, пені, судовий збір за позовом ККП «Маріупольтепломережа»; за розміщення оголошень у «Віснику державних закупівель» з приводу проведення тендерів у військовій частині, а всього на загальну суму 7 369 грн 39 коп.
На його звернення від 18 лютого 2015 року листом командира військової частини № НОМЕР_1 від 4 березня 2015 року йому було відмовлено в сплаті компенсації даних витрат.
Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 29 серпня 2014 року № 41 він був звільнений у запас Збройних Сил України.
Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача невиплачені суми при звільненні у розмірі 7 369 грн. 39 коп.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 215 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 3, 12, 15, 512, 526, 528 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. ст. 1, 10 Закону України «Про оборону України», а також ст. ст. 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для стягнення грошових коштів із військової частини на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Апеляційний суд правильно врахував правову позицію, викладену у постанові пленуму Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-15цс15, про те, що підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником, як за власною ініціативою, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником.

До функціональних обов`язків ОСОБА_1 не входила сплата власних грошових коштів в інтересах військової частини, а факт усного розпорядження командира військової частини не підтверджено належними доказами.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Проте згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
ГоловуючийВ.І. Журавель
Судді:С.Ф. Хопта
С.П. Штелик