Номер провадження: 22-ц/785/2838/16
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,

встановила:

03.06.2015 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні їх малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який 26.11.2012 року був розірваний.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5, яка знаходиться на утриманні матері.

Позивач стверджувала, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, оскільки, ОСОБА_4 з 11.10.2013 року не приймає участі у вихованні дитини, матеріально її не утримує.

Враховуючи викладене, позивач просила її позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні позов підтримали, пояснили суду, що її звернення до суду обумовлено проханням доньки, яка не бажає мати фамілії та по батькові свого батька ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, в останнє судове засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні вважав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки при дослідженні спірного питання колегіально органом опіки та враховуючи взаємовідносини учасників цивільного процесу, орган прийшов до висновку, що підстави для застосування до відповідача такою міри як позбавлення батьківських прав відсутні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3ставить питання про скасування даного рішення та ухвалення нового рішення - про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських прав. Однак в даному випадку матеріали справи не містять достатніх доказів для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, судом встановлено, що в період з 16.10.1998 року по 26.11.2012 року сторони перебували в шлюбі. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 року шлюб між сторонами розірваний.

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_5 залишилась проживати разом із матір'ю по АДРЕСА_1

Вказані обставини визнані сторонами, ними не заперечувались, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є питання, чи приймає участь відповідач ОСОБА_5 у вихованні та утриманні доньки, чи ухиляється він від вищевказаного свого обов'язку, та чи є підстави для позбавлення його батьківських прав.

Так, у відповідності до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Разом з тим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських прав.

Таким чином, виходячи з національного законодавства України, істотним значенням для вирішення такого спору судом є конкретні обставини справи, доведеність винної поведінки когось із батьків, ставлення батьків до дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійсно після розірвання шлюбу спільно не проживають, при цьому позивач ОСОБА_3 проживає разом з донькою ОСОБА_5

У зв'язку з цим, відповідач ОСОБА_4 з об'єктивних причин побавлений можливості постійно і безперервно приймати участь у вихованні доньки.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_5 алкогольні та наркотичні засобами не вживає, в психіатричному диспансері на обліку не перебуває, працює сантехніком в ЖКС «Гідробудівник-1», за місцем роботи характеризується позитивно.

Після розірвання шлюбу, відповідач у 2012 році відкрив картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», яким користувалась донька.

Згідно до довідки Центра поштового зв'язку №1 від 21.10.2015 року відповідачем на ім'я ОСОБА_3 за адресою її проживання в період з липня по вересень 2015 року в добровільному порядку були направлені грошові перекази на загальну суму 1 200 грн. в якості аліментів на дитину, з яких 400 грн. отримані ОСОБА_3, а 800 грн. повернуті відповідачеві по закінченню терміну зберігання (а.с.87).

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_4 намагався матеріально забезпечити доньку, однак позивач ОСОБА_3 відмовилась від одержання вказаних грошових коштів, чим умисно позбавила дитину батьківської допомоги.

Відмова позивача ОСОБА_3 від отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_4 на утримання їх доньки продовжується до теперішнього часу, що підтверджується відповідними довідками заступника начальника поштамту - ЦПЗ № 1 (а.с.176-186).

На думку колегії суддів позивач ОСОБА_3 навмисно відмовляється отримувати кошти від відповідача, з метою створення доказів ухилення відповідача від надання доньці матеріальної допомоги у даній цивільній справі, провадження в якій було відкрито 22.06.2015 року (а.с.27).

Зазначені обставини свідчать не про ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги доньці, а про намагання позивача позбавити його батьківських прав, у тому числі через його відмову матеріально утримувати доньку.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.01.2016 року із відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання їх доньки у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (а.с.163-167).

Фактів ухилення відповідача від виконання вказаного судового рішення, яке 28.02.2016 року набрало законної сили, матеріали справи не містять.

Що стосується участі відповідача ОСОБА_4 у вихованні доньки ОСОБА_5, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в цій частині, оскільки матеріали справи не містять доказів навмисного ухилення відповідача від виховання доньки.

Так, із показань неповнолітньої доньки сторін ОСОБА_5, допитаної в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст. 182 ЦПК України, слідує, що вона не вважає батька батьком, оскільки він пішов із сім'ї до іншої жінки, звернення позивача до суду із даним позовом обумовлено саме її проханням. Метою такого позову є її бажання змінити прізвище та по батькові. ОСОБА_5 стверджувала, що батько жив у сім'ї, однак мало заробляв, її не виховував, більше уваги їй приділяла мати.

Разом з тим, ОСОБА_5 не заперечувала, що в 2012 році батько відкрив для неї картковий рахунок, вони спілкувались, зустрічались. Такі відносини складались до 11.10.2013 року, коли відповідач закрив такий рахунок.

В свою чергу, в процесі розгляду справи відповідач ОСОБА_4 пояснив суду, що любить доньку, як міг намагався спілкуватися з нею, допомагав матеріально, однак, коли він не зміг подарувати їй коштовний фотоапарат, донька, образившись, відмовилась знімати гроші з карткового рахунку, після чого він протягом шести місяців вмовляв її зняти залишок коштів, а в жовтні 2013 року заблокував картку. Після цього їх стосунки погіршились, донька більше не бажала спілкуватися з ним.

У відповідності до ст. 19 СК України судом був отриманий письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При вирішенні вказаного питання органом опіки неповнолітня ОСОБА_5 зазначила, що вважає батька сторонньою людиною, оскільки він створив нову сім'ю.

Відповідно до характеристики психоемоційного стану підлітка, яка надана Одеським міським Центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Одеської міської Ради від 29.12.2015 року № 05101-1365 та яка досліджувалась органом опіки та піклування, образ батька викликає у ОСОБА_5 погані спогади, дитина має багато образ на нього.

Крім того, при вирішенні спору органом опіки та піклування відповідач ОСОБА_4 пояснив, що намагався приймати участь у вихованні доньки, однак, позивач та сама дитина цього не бажають. Після того, як він пішов з родини, він продовжував спілкуватися з донькою, зустрічався по вихідних, допомагав матеріально. Але після того, як ОСОБА_5 категорично відмовилась спілкуватися з ним, агресивно ставилась до нього, він заблокував її картковий рахунок. Вважає, що колишня дружина налаштовує доньку проти нього.

З огляду на встановлені обставини, орган опіки та піклування Малиновської РА дійшов висновку, який виклав 25.01.2016 року, та згідно якого вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 (а.с.44-45).

Колегія суддів також погоджується з вищевказаним висновком, оскільки негативне ставлення ОСОБА_5 до батька, її дитяча образа на те, що батько створив іншу сім'ю, не бажання мати його прізвище, і стало причиною звернення її матері - позивача до суду із даним позовом, а тому не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відповідно до п.2 ст. 164 СК України, оскільки позбавляє батька фактичної можливості спілкування із донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

З огляду на викладене, та враховуючи вкрай негативне психоемоційне відношення дитини до батька, а також те, що взаємовідносини сторін не склалися, судом першої інстанції не було встановлено винної поведінки ОСОБА_4 стосовно позивача та їх доньки, рівно як і самого факту його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню і утриманню дитини.

Із вказаним висновком суду повністю погоджується колегія суддів, а тому дійшла висновку про те, що всі встановлені обставини в своїй сукупності виключають застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав.

Що стосується думки представника служби у справах дітей Одеської міської ради Кристалової О.А., яка в суді апеляційної інстанції виразила свою незгоду з оскаржуваним рішенням суду, з посиланням на те, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що відповідач ОСОБА_4 підлягає позбавленню батьківських прав, то колегія суддів з цими доводами не погоджується, оскільки вони жодним чином не спростовують вищевказаного висновку суду першої та апеляційної інстанції.

Так, на думку колегії суддів представник служби у справах дітей Одеської міської ради недостатньо врахував, що позбавлення батьківських прав відповідача, про застосування якого ставить питання позивач, є крайнім заходом впливу на нього.

Разом з тим, з огляду на те, що судом не встановлено його ухилення від виконання своїх батьківських прав, підстав для позбавлення його батьківських прав матеріали справи не містять.

Між тим, служба у справах дітей Одеської міської ради не оскаржувала судове рішення в апеляційному порядку.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко