АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-7190 Головуючий у1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач Пікуль А.А
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

ОСОБА_2

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Укрсоцбанк", заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Не погодившись з таким вирішенням питання, представник ПАТ "Укрсоцбанк" подала апеляційну скаргу, у якій вказує на помилковість висновків районного суду про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключено з підвідомчості цього суду пунктом 14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди", оскільки пред'явлений ПАТ "Укрсоцбанк" позов направлений на захист порушених прав Банку, а не прав відповідача споживача банківських послуг.

З огляду на наведене, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, просить ухвалу скасувати та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчих листів.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., зясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 16 грудня 2013 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 було укладено Договір кредиту №771В01, відповідно до п.1.1. якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 34 000 гривень, зі сплатою 33% річних, а у разі припинення договору страхування життя, зазначеного в п.3.3.3 даного Договору 35% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 15 грудня 2018 року (а.с.5-13).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним договором кредиту між Банком та ОСОБА_4 16 грудня 2013 року укладений Договір поруки №771В01-ПОР/1 (а.с.19-22).

Пунктом 6.1 Кредитного договору та пунктами 5.1 Договору поруки сторонами визначене третейське застереження, відповідно до змісту якого всі спори та розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, а також будь-які інші спори, що стосуються даного Договору становлять предмет спору та підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" (Код ), згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною третейської угоди і з яким сторони ознайомились..

12 жовтня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" в особі третейського судді Ярошовця В.М. було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 536 грн. 40 коп та третейський збір у сумі 765 грн. 06 коп. (а.с.2-4).

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції, керуючись п.2, ч.1 ст.389-10 ЦПК України виходив з того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди".

Однак такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам даної справи з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про третейські суди" та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст.6 Закону України "Про третейські суди".

Законом України від 3 лютого 2011 року №2983-VI "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Обмеження щодо підвідомчості справ третейським судам, встановлені вказаною нормою стосуються виключно справ у спорах щодо захисту прав споживачів, та не поширюється на інші правовідносини.

Згідно з положеннями п.22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, третейська справа, в якій постановлене рішення Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 12 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 не повязана із захистом прав споживачів, оскільки указана особа в розумінні ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" в даних правовідносинах не є споживачем банківських послуг, а виступає поручителем на підставі укладеного договору поруки №771В01-ПОР/1.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що третейська справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 12 жовтня 2015 року не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" в частині вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Договором кредиту №771В01.

Враховуючи викладене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

ОСОБА_2