АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/427/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», треті особи: ОСОБА_3, Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення страхового відшкодування з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов'язання,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 98 217,71 грн. з яких сума страхового відшкодування 74 001,13 грн, пеня в розмірі 11 343,66 грн. та інфляційні витрати в розмірі 12 212,19 грн. стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 982,17 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 13.11.2014 року з вини ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений його автомобіль «Renault Megane», державний номер НОМЕР_1, а розмір матеріальної шкоди становить 74 001,13 грн.

Позивач стверджував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПАТ СК «Україна» до якої він звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, проте виплата здійснена не була.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Україна», треті особи: ОСОБА_3, МТСБУ про стягнення страхового відшкодування з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов'язання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач, звернувся до суду з апеляційною скаргою, де ставить питання про його скасування та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що висновок суду першої інстанції, що на момент настання ДТП у відповідача відсутній страховий поліс не відповідає дійсності. У повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, яке заповнене на бланку ПАТ СК «Україна», зазначено номер страхового полісу відповідача.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати.

Інші сторони не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «СК «Україна».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилами ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхових випадків за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються саме цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як встановлено судом, 13 листопада 2014 року о 09 годині 45 хвилин на вул. Воловій в с. Хотянівка Вишгородського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено» д/н НОМЕР_1, який належить позивачу та автомобіля «Део» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який, керуючи вказаним автомобілем, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено».

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04 грудня 2014 року ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення - штрафу. (a.c.14)

Згідно звіту про вартість матеріального збитку від 15.12.2014 рокуматеріальний збиток, завданий пошкодженням автомобіля «Рено» д/н НОМЕР_1», становить 87 040,88 грн.

Відповідно до полісу АС 3916175 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вбачається, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «СК «Україна» .

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги представника банку не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

16.12.2014 рокупозивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, де йому було повідомлено, що виплата страхового відшкодування буде здійснена не пізніше трьох місяців з дня прийому необхідних документів.

Проте, у визначені строки страхова виплата здійснена не була. 17.03.2015 року позивач повторно вернувся до ПАТ СК «Україна» з заявою, про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнікові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми визначаються договором страхування або чинним законодавством під час укладення договору страхування чи зміни договору страхування.

Отже, страховик свої зобов'язання за договором страхування не виконав, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, підлягають задоволеною, оскільки заявлені позовні вимоги доведені та підтверджуються матеріалами справи.

Статтею 992 ЦК України встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Положенням п. 35.5 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України протягом періоду на який нараховується пеня.

За таких обставин , колегія судді вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до існуючих правовідносин положення п. 36.5 ст. 36 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ст. 992 ЦК, а також ст. 549 ЦК, відповідно до якої неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Таким чином,вимоги позивача про стягнення суми страхового відшкодування в межах страхового ліміту та вирахуванням суми франшизи, що складає 49 490 грн. слід задовольнити.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України, за яким вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням спеціалістів, а за змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у зв'язку з чим на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 494,90 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», треті особи: ОСОБА_3, Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення страхового відшкодування з урахуванням фінансових санкції за невиконання зобов'язання, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 49 490 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 494,90 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді