Справа № 605/10/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" квітня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Ігнатової Г.В.,

при секретарі Чебан Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Підгайці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 21856,92доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 18.12.2015р. становить 513200,48 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2007р. позивач та відповідач уклали кредитний договір №ТЕY 0АN02001322. Позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12701,11 доларів США строком до 10.09.2012 р. Відповідач своєчасно заборгованість по кредитку, відсотках, комісії та інших платежах не погашав.

У зв'язку із тим, що відповідачем грошове зобов'язання у повному обсязі не виконано, відповідно до умов кредитного договору, відповідач заборгував банку 7178,03 доларів США заборгованості за кредитом, 4850,70 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 500,12 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом,9328,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором., а всього 21856,92доларів СШ, які позивач просить стягнути та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не зявився та причин неявки суду не повідомляв проте в позовній заяві викладено прохання про розгляд справи за відсутності представника Банку та у разі відсутності відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі. При вирішенні даного спору просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що ним-відповідачем платежі проводилися нерегулярно, погашення останнього платежу по кредиту відбувалось тільки до 03 листопада 2009 року, а після зазначеного платежу в подальшому кошти на рахунок позивача він не вносив і банк жодних претензій з приводу невиконання ним зобовязань до нього не предявляв..Оскільки банк- позивач знав про порушення свого права ще в листопаді 2009 році, а з позовом звернувся лише в січні 2016 року, отже предявлений позов по заборгованості сформувалась за період, що виходить за межі строків позовної давності.Окрім того, вважає, що термін дії споживчого кредитного договору закінчився , строк повернення споживчого кредиту минув і має бути застосовано позовна давність, як це передбачено п. 31 Постанови ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. , оскільки предявлений позов по заборгованості сформовано за період, що виходить за межі строків позовної давності і на час звернення до суду з позовом є безпідставним і таким що суперечить закону. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати до цих вимоги строк загальної позовної давності щодо щомісячних платежів та спеціальної позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У звязку з чим, на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

11.09.2007р. між сторонами укладено кредитний договір № ТЕY 0АN02001322, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 споживчий кредит у розмірі 12701,11 доларів США , на придбання автомобіля DAEWOO Nехіа 2007 р.в., на умовах щомісячного погашення кредиту згідно графіку, сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з 10 по 15 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який вони були нараховані банком, з кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 10 версня 2012 року

Даний кредит по своїй природі, згідно п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», є споживчим, так як наданий відповідачу, як споживачеві, для придбання продукції, зокрема автомобіля, що вбачається з договору споживчого кредиту «Авто в кредит».

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Однак, вказана норма Закону набрала чинності 16.10.2011 року, тобто пізніше виникнення між сторонами договірних правовідносин, а тому застосуванню не підлягає.

Судом встановлено, що після укладення договору, відповідач не в повному обсязі погашав щомісячні платежі, в терміни, встановлені графіком погашення кредиту відповідно до договору про надання споживчого кредиту,тому за ним утворилася заборгованість, про яку позивач знав. Проте жодних дій щодо нагадування відповідачу листами-вимогами про погашення кредитної заборгованості, направленням на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією та або шляхом звернення до суду з позовом до січня 2016 року не вживав. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Згідно розрахунку, поданого позивачем, станом на 18.12.2015 р. у ОСОБА_1 існує заборгованість за кредитом у загальному розмірі 21856,92доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 513200,48 грн , що складається з: заборгованості по простроченому кредиту у сумі 7178,03 доларів США , заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4850,70 доларів США.; 500,12 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом та 9328,07 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором

Як зазначено вище, кінцевим строком повернення кредиту згідно умов договору про надання споживчого кредиту є 10 вересня 2012 року, тобто, у зв»язку з неналежним виконанням обов»язків за договором про надання споживчого кредиту право вимоги в позивача до відповідача ОСОБА_1, наступило, в тому числі з 11 вересня 2012 року.

Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно положень пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди в силу п.7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до п. 1, ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Так, з графіку платежів за кредитним договором (а.с.8) вбачається, що останній платіж відповідач мав здійсненими 03.11. 2009 року.

Досліджуючи обставини справи в межах позовних вимог суд встановив, що відповідач припинив погашення кредиту з 17.11.2009 року , і саме з цього часу виникла заборгованість за кредитом. Таким чином , право вимоги у банку на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникало з настанням часу сплати чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу.

Право банку- позивача за кредитним договором порушено з дня коли позичальник не виконав зобов'язання, і в даному випадку після 18.12.2009 року, про що позивачу було відомо. Позивач - банк продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобов'язання по поверненню кредитних коштів після припинення відповідачем здійснення операцій по кредиту, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто такий строк позовної давності розпочався з 18.12. 2009 р. .

Правова позиція з питання застосування позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, визначених щомісячними періодичними платежами, викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. № 6-116 цс 13 , згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Перебіг позовної давності розпочався з 18 грудня 2009 р. і тривав протягом 3 років - по 18 грудня 2012 р. , а позивач звернувся до суду з позовом 11 січня 2016 р., тобто після спливу позовної давності.

Встановлений в договорі строк дії договору до 10 вересня 2012 р. є лише строком його дії, а не строком виконання зобов'язань за ним.

Разом з тим, суд також враховує, і дануу обставину, що строк повернення кредиту встановлений договором до 10.09.2012 р., також з даної дати позивач дізнався про порушення свого права. З позовною заявою позивач звернувся до суду 11.01.2016 р.за межами строку позовної давності.

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України. Позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити в позові з підстав спливу позовної давності

Відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За наявності двох конкуруючих норм, передбачених ст. 267 ЦК України, яка передбачає застосування позовної давності виключно за заявою сторони, та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою така заява не вимагається, судом вбачаються підстави застосування саме ст. 11 Закону, як спеціальної по відношенню до ст. 267 ЦК України норми.

На підставі вищевикладеного суд, приходить до висновку що до спірних правовідносин застосовуються положення ЗУ "Про захист прав споживачів", згідно положень якого позивач втратив право вимагати від відповідача повернення споживчого кредиту, як основної вимоги по сумі боргу так і додаткових вимог (стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та ін..) строк дії якого минув. Отже, суд відмовляє позивачеві в позові саме з підстав пропуску строку позовної давності.

В зв'язку із відмовою в позові судові витрати позивачеві не компенсуються.

Керуючись ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 207, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 631, ЦК України, п. 31 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільскої області через Підгаєцький районний суд шляхом подання 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис ОСОБА_2