Cправа №201/607/16-ц
Провадження 2/201/1005/2016р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 квітня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2016р. представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р. в розмірі 1 126 218грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що 17.07.2008р. ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № СМ-SME302/257/2008. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно повязані між собою, згідно з п. 1 частини № 1 кредитного договору. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 74 500 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 6% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку позивача на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). В свою чергу позичальник зобовязаний прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобовязання, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором, 17.07.2008р. між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-SME302/257/2008. Згідно умов п.п. 1.1, 1.2, 2.1 Договору поруки, у порядку та на умовах, передбачених договором поруки поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобовязань позичальника за Кредитним договором щодо повернення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом, пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинні здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та в строки визначені у Графіку платежів, який є невідємним Додатком № 1 до кредитного договору. В строки, передбачені кредитним договором, позичальник зобовязаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту згідно п. 1.11.1 частини № 2 кредитного договору. За умовами кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушує зобовязання викладені в п.п. 1.1, 1.5.1, 1.5.1.1 частини № 2 кредитного договору. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки, що передбачено п. 3.1.1 частини № 2 кредитного договору. Умовами кредитного договору, а саме: п.п. 3.1.2, 3.1.3 частини № 2 кредитного договору зазначено, що за прострочення виконання боргових зобовязань позичальник, крім пені, додатково сплачує на користь банку штраф, а саме: за прострочення виконання зобовязань понад 15 календарних днів у розмірі 0,01 відсотків від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25 грн.; за прострочення виконання зобовязань понад 30 календарних днів у розмірі 0,01 відсотки від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50 грн. Станом на 05.11.2015р. у позичальника за кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р. існує заборгованість перед банком в сумі 48 793,30 доларів США, що еквівалентно 1 126 218 грн. за офіційним курсом НБУ на 05.11.2015р., яка складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 45 853,14 доларів США, що еквівалентно 1 058 354 грн.94коп. за офіційним курсом НБУ на 05.11.2015р. та з заборгованості по відсоткам по кредиту 2 940,16 доларів США, що еквівалентно 67 863грн.034ко. за офіційним курсом НБУ на 05.11.2015р. Враховуючи ту обставину, що позичальник порушує вимоги умов кредитного договору, а саме не виконує належним чином, в обумовлені строки зобовязання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій кредитним договором, банк вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позовна заява подається ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що є новим кредитором за кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р. Згідно з умовами Договору Факторингу від 22.02.2013р. та у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та договором поруки №SR-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк». Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та договором поруки №SR-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. № 3 4).

Представник позивача - ОСОБА_3 (довіреність від 10.03.2015р. а.с. № 67) в судове засідання не зявився, проте надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. № 67 68).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судові засідання по справі, які призначалися на 21.03.2016р. та 12.04.2016р., повторно не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову (а.с. № 60, 61, 65, 66).

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 17.07.2008р. ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № СМ-SME302/257/2008, який складається із двох частин, які нероздільно повязані між собою, згідно з п. 1 частини № 1 кредитного договору (а.с. № 5 18).

За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 74 500 швейцарських франків зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 6% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку позивача на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

В свою чергу позичальник зобовязаний прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 Кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобовязання, визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором, 17.07.2008р. між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-SME302/257/2008 (а.с. № 19 24).

Згідно умов п.п. 1.1, 1.2, 2.1 договору поруки, у порядку та на умовах, передбачених договором поруки поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі зобовязань позичальника за кредитним договором щодо повернення основної суми кредиту, відсотків за користування кредитом, пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту.

Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинні здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та в строки визначені у графіку платежів, який є невідємним Додатком № 1 до кредитного договору.

В строки, передбачені кредитним договором, позичальник зобовязаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки у валюті, що відповідає валюті кредиту згідно п. 1.11.1 частини № 2 кредитного договору.

За умовами кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно та повністю сплатити кредит, проценти за користування кредитом, але порушує зобовязання викладені в п.п. 1.1, 1.5.1, 1.5.1.1 частини № 2 кредитного договору.

За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки, що передбачено п. 3.1.1 частини № 2 кредитного договору.

Умовами кредитного договору, а саме: п.п. 3.1.2, 3.1.3 частини № 2 кредитного договору зазначено, що за прострочення виконання боргових зобовязань позичальник, крім пені, додатково сплачує на користь банку штраф, а саме: за прострочення виконання зобовязань понад 15 календарних днів у розмірі 0,01 відсотків від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25 грн.; за прострочення виконання зобовязань понад 30 календарних днів у розмірі 0,01 відсотки від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50 грн.

Станом на 05.11.2015р. у позичальника за кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р. існує заборгованість перед банком в сумі 48793,30 доларів США, що еквівалентно 1 126 218 грн. за офіційним курсом НБУ на 05.11.2015р., яка складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 45853,14 доларів США, що еквівалентно 1058354 грн.94коп. за офіційним курсом НБУ на 05.11.2015р. та заборгованості по відсоткам по кредиту 2940,16 доларів США, що еквівалентно 67 863 грн. 03коп. за офіційним курсом НБУ на 05.11.2015р. (а.с. № 50).

Згідно з умовами договору факторингу від 22.02.2013р. та у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 та Договором поруки №SR-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. № 25 36).

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та договором поруки №SR-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк».

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаних вище кредитного договору та договору поруки, врегульовані нормами ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 ЦК України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

А згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

У відповідності до частин 1 і 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009р. № 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

На виконання вимог п. 14 Постанови Пленуму ВСУ, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок грошової суми, що підлягає стягненню з відповідачів, з іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Розрахунок гривневого еквівалента проведено за офіційним курсом НБУ станом на 12.04.2016р., який складає 2 557 грн.06коп. за 100 дол. США.

Таким чином розмір заборгованості відповідачів перед позивачем станом на 05.11.2015р. становить 1 247 673 грн.95коп. та складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 45853,14 доларів США, що еквівалентно 1172492 грн. 30коп. за офіційним курсом НБУ на 12.04.2016р. та з заборгованості по відсоткам по кредиту - 2940,16 доларів США, що еквівалентно 75 181 грн. 65коп. за офіційним курсом НБУ на 12.04.2016р.

В силу положень укладених між позивачем та відповідачами кредитного договору № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р. та договору поруки №SR-SME302/257/2008 від 17.07.2008р., останні взяли на себе на добровільних засадах зобовязання відповідати перед позивачем за зобовязаннями по вищевказаному кредитному договору, як солідарні боржники за повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), оплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідачами не було надано суду жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або контррозрахунку, на спростування розміру грошового зобовязання на загальну суму 48793,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент винесення даного рішення судом становить 1 247 673 грн.95коп., які позивач просить стягнути з відповідачів. Враховуючи часткове виконання боржником грошового зобовязання за кредитним договором, згідно графіків погашення кредитного зобовязання, що підтверджує факт визнання ним грошових зобовязань, та з огляду на те, що в судовому порядку вищевказаний кредитний договір визнано недійсним не було, з урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідачів є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 893 грн.27коп., сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням № 8115 від 10.11.2015р., в рівних частках, а саме по 8 446 грн. 63коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 553, 554, 599, 610 - 612, 615, 625, 1048 1050, 1054 1055 ЦК України, ст. .ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212-215, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за Кредитним договором № СМ-SME302/257/2008 від 17.07.2008р. в розмірі 1 247 673 грн.95коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 893 грн.27коп., тобто по 8 446 грн. 63коп. з кожного.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.В. Ткаченко