Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., СавченкоВ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, служба у справах дітей, про визнання батьківства, визначення порядку спілкування з дитиною, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2010 року він мав близькі стосунки з ОСОБА_4 15 травня 2012 року відповідачка народила доньку ОСОБА_4 На момент народження дитини сторони у шлюбі не перебували, а тому запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було здійснено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за заявою матері. Посилаючись на те, що він є біологічним батьком дитини, просив суд встановити факт його батьківства відносно малолітньої ОСОБА_4, зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши його батьком та визначити порядок його участі у вихованні дитини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту батьківства.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 15 травня 2012 року ОСОБА_4 народила доньку. З листа відділу реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень щодо ОСОБА_4 вчинено 22 травня 2012 року відповідно до вимог ч. 1 ст.135 СК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що після народження доньки відповідачка неодноразово зверталася до нього за матеріальною допомогою на утримання дитини, яку він їй надавав, що підтверджується розписками, приїздила до нього у м. Лондон, разом з дитиною вони відпочивали у Єгипті у 2014 році.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ст. 128 СК України).

З метою перевірки доводів позивача щодо його батьківства відносно малолітньої ОСОБА_4 ухвалою суду першої інстанції від 17 листопада 2014 року була призначена судово-біологічна (судово-генетична) експертиза, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи (а.с. 64-65).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, експертиза проведена не була у зв'язку із неявкою відповідачки на відбір зразків крові для експертного дослідження (а.с. 69).

Відповідно до ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Вирішуючи справу, місцевий суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212 -214, 316 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно; не перевірив причини неявки відповідачки для відібрання зразків для проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, не з'ясував, чи повідомлялася остання про час та місце проведення експертизи, оскільки в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження цих обставин; не виконав вимоги ч. 2 ст. 146 ЦПК України щодо вжиття заходів для забезпечення проведення експертизи шляхом примусового приводу відповідача на проведення такої експертизи у разі встановлення факту її ухилення від проведення експертизи; формально пославшись в оскаржуваному рішення на положення ч. 1 ст. 146 ЦПК України, не з'ясував, чи ухилялася відповідач від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, не зазначив в рішенні про можливість (або неможливість) визнання факту, для з'ясування якого експертиза була призначена та дійшов передчасного висновку про недоведеність позивачем факту його батьківства відносно малолітньої ОСОБА_4

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд на допущені судом першої інстанції порушення вимог закону уваги не звернув; у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Д.О. Остапчук О.В. Попович В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін