Справа № 310/1655/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Петягіна В.В.

при секретарі Уставицькій Н.М.

за участі: представника позивача ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2.

відповідача ОСОБА_3, його представника адвоката ОСОБА_4.

розглянувши в судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до територіальної громади в особі Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3, треті особи: комунальне підприємство по технічної інвентаризації Бердянської міської ради, ОСОБА_6 про визнання часткове недійсним розпорядження про передачу в приватну власність квартири та визнання часткове недійсним свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3, у якості третіх осіб зазначила: комунальне підприємство по технічної інвентаризації Бердянської міської ради, ОСОБА_6, у якому просила:

- Визнати часткове недійсним розпорядження №313 від 23 квітня 1993 року фонду комунального майна Бердянського ради народних депутатів, як органу приватизації житла в м Бердянську Запорізької області, про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 в м Бердянську Запорізької області,

- Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 27 квітня 1993 року на квартиру АДРЕСА_1 в м Бердянську Запорізької області, видане фондом комунального майна Бердянського ради народних депутатів і скасувати його реєстрацію.

- Зобов'язати фонд комунального майна Бердянського ради внести зміни в розпорядження №313 від 23 квітня 1993 року, а саме: передати квартиру АДРЕСА_1 в м Бердянську Запорізької області у спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, по 1/3 частині кожному.

- Зобов'язати фонд комунального майна Бердянського ради внести зміни до свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1993 року, а саме: передати квартиру АДРЕСА_1 в м Бердянську Запорізької області у спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, по 1/3 частині кожному.

В позові зазначено, що ОСОБА_5, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 14.08.1976 року по 01.03.1994 року. В період шлюбу, приблизно в 1983 - 1984 роках, вони придбали будинок по вул. ОСОБА_7 в м Бердянську Запорізької області у ОСОБА_8. У зв'язку зі знесенням житлового будинку по вул. ОСОБА_7 в м Бердянську в 1985 році їм була надана квартира №100 в будинку 218 (в даний час 230) по пр. Пролетарському в м Бердянську Запорізької області. 17 травня 1985 року ОСОБА_3 був виданий ордер №523. В ордері зазначено, що сім'я складається з 3 чоловік, склад сім'ї: ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 -дочь. Ордер був виданий на підставі рішення виконкому міської ОСОБА_9 народних депутатів міста Бердянська від 16.05.1985 року. Фондом комунального майна Бердянської міської ради народних депутатів, як органом приватизації, відповідно до розпорядження № 313 від 23 квітня 1993 року, було видано свідоцтво про право власності на житло від 27 квітня 1993 року, а саме на квартиру АДРЕСА_2. Передача у власність квартири та її державна реєстрація була здійснена на ім'я чоловіка ОСОБА_3. Позивач вважає, що рішення про приватизацію грубо порушує її права та права ії донькі ОСОБА_6, в зв'язку, з чим є незаконним і підлягає частковому скасуванню, оскільки було прийнято з грубими порушеннями чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992р. Приватизація проведена тільки за згодою і за заявою одного жителя квартири ОСОБА_3, без згоди інших повнолітніх членів сім'ї; неповнолітню дитину взагалі виключено від участі в приватизації квартири з невідомих причин. Згода на приватизацію позивач ніколи не давала, тому просила задовольнити позов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5, за довіреністю ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2, підтримали позов, просили його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовної заяві. Окрім цього пояснили, що після отримання в 1985 року квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх дочка ОСОБА_6, постійно проживали в Тюменської області. Батьки працювали, а ОСОБА_6 навчалася у школі. В літку вони приїжджали до м. Бердянськ. Представнику позивача ОСОБА_1 не відоме про бронювання спірної квартири. Представник позивача не знала, що позивач з відповідачем розірвали шлюб. ОСОБА_5 стало відоме про приватизацію спірної квартири в 2010-2011 роках.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 позов не визнали, та пояснили суду, що дійсно в 1985 року на їх родину була виділена квартира АДРЕСА_3. Вони як і раніше продовжили проживати разом в ІНФОРМАЦІЯ_1, де позивач та відповідач працювали, а їх донька ОСОБА_6 ходила до школи, яку закінчила в 1996 році. Там вони мали двокімнатну квартиру. З метою таємної приватизації квартири від позивача, позивач ОСОБА_5 виписалася в 1992 року із квартири АДРЕСА_3. Тому що в зазначеної квартирі залишився зареєстрованим, та фактично проживав тільки один відповідач, він приватизував 27.04.1993 року спірну квартиру. Відповідач та його представник вважають, що при приватизації квартири права сторін порушені не були, приватизація проведена відповідно вимогам Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду". При постановлені рішення відповідач просив врахувати, що сплили строки позовної давності.

Відповідач, представник територіальної громади в особі Бердянської міської ради Запорізької області за довіреністю Ю.В,Шаталінська, надіслала заперечення на позов, у якому просила розглянути справу за її відсутністю. При цьому в тексті заперечення зазначила, що Бердянська міська рада вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

За загальним правилом цивільний процес починається з появою спірної ситуації у різних учасників матеріально-правових відносин.

Таким чином, сторонами в цивільному процесі є юридично заінтересовані особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві та на них поширюються всі правові наслідки законної сили судового рішення у справі.

Відповідач же - це особа, яка за заявою позивача або іншого ініціатора процесу залучається судом до участі у справі для визначення підстав покладення на неї обов'язку щодо поновлення суб'єктивного права позивача, яке зазнало посягання.

Звертаємо увагу суду, що статтею 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Уповноваженими органом на здійснення приватизації житлового фонду територіальної громади м. Бердянська є Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради.

Вважаємо Бердянська міська рада ніяким чином не порушувала прав, свобод чи інтересів позивача, між ними відсутній матеріально-правовий спір та прийняте судове рішення не створить будь-яких правових наслідків безпосередньо для Бердянської міської ради.

Щодо визнання розпорядження частково недійсним повідомляємо, що відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово комунальному господарству від 15.09.1992 № 56 громадянином до органу приватизації подаються:

- оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

- довідка про склад сім'ї та займані приміщення;

- копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);

- документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;

- заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

За неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Довідка про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Розпорядженням фонду комунального майна Бердянської міської ради від 23.04.1993 № 313 передана у приватну власність квартира АДРЕСА_4 ОСОБА_10, затверджено розрахунок безоплатної площі, що приватизується, вартості надлишків загальної площі квартири. Оформлено свідоцтво про власність на житло - квартиру загальної площі -48,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5.

Розпорядження фонду комунального майна Бердянської міської ради від 23.04.1993 № 313 видано на підставі заяви ОСОБА_3 № 512 з проханням передати йому у приватну власність квартиру, наймачем якої він є.

Вказана заява підписана ОСОБА_3 одноособово. Крім того, згідно довідки про склад сім'ї, наданої підприємством, що обслуговує жилий будинок, у вказаній квартирі проживав та був зареєстрований тільки ОСОБА_3

Тобто, до заяви були додані всі необхідні документи, які передбачені вищевказаним Порядком, підстави для відмови в задоволенні заяви у органу приватизації були відсутні.

На підставі вищенаведеного, вважаємо безпідставними вимоги позивача щодо визнання розпорядження частково недійсним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 31 ЦПК України прошу справу розглянути за відсутності представника Бердянської міської ради, в задоволенні заявлених позовних вимог у справі № 310/1655/16-ц відмовити в повному обсязі.

Третя особа, представник Комунального підприємства по технічної інвентаризації Бердянської міської ради, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, тому позов розглянуто за його відсутністю.

Третя особа, ОСОБА_6, звернулася з клопотанням до суду про розгляд справи за її відсутністю, при цьому вказала, що проти позову не заперечує.

Вислухавши сторони, та допитавши свідків, суд прийшов до наступного висновку.

На підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів м. Бердянська від 16.05.1985 року №180 ОСОБА_3 на сімю разом з дружиною ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6, був виданий 17.05.2016 року ордер №523 серія 02 на право заселення квартири АДРЕСА_6. (а.с.23).

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_7 пояснили суду, що ім. відоме що ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх дочка ОСОБА_6О в 1985 році отримали квартиру АДРЕСА_6. Вони працювали на Півдні Росийської Федерації. Дочка там ходила до школи. На літо вони приїжджали до м Бердянську на відпочинок. Якім чином проводилась приватизація квартири ім. невідоме.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили суду, що сусіди по місту мешкання подружжя ОСОБА_6, які працювали на Півдні Росийської Федерації. В літко родина ОСОБА_6 приїжджали на відпочинок до м. Бердянська. Але з 1991 року ані ОСОБА_5, ані ОСОБА_6 вони в квартирі АДРЕСА_7 не бачили. ОСОБА_3 один проживав в квартирі, та сам її приватизував.

Згідно розпорядження Фонду комунального майна Бердянської міської ради народних депутатів №313 від 23.04.1993 року ОСОБА_3 на підставі Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" передано у власність квартиру АДРЕСА_6. (а.с.22) ОСОБА_12 видано свідоцтво на право власності на зазначене житло (а.с.82,83).

Відповідно до ст. ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Згідно ст. 1 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир, де мешкають два і

більше наймачів, та належних до них господарських споруд і

приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

Позивачами не надано жодного допустимого доказу, що на момент приватизації квартири АДРЕСА_6 позивач ОСОБА_15 з дочкою ОСОБА_16 проживали або були зареєстровані у спірному житловому приміщенні, та являлися станом на 1993 рік і є на теперішній час громадянами України.

Згідно ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

В м.Бердянську приватизація державного житлового фонду проводилася Фондом комунального майна м.Бердянськаої міської ради народних депутатів, яким і було видано розпорядження №313 від 23.04.1993 року ОСОБА_3 на підставі Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" про передачу у власність квартиру АДРЕСА_6.

Відповідно статтею З0 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка на думку позивача порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими позовними вимогами.

Юридична заінтересованість позивача процесуально зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що даний відповідач має відповідати за заявленим позовом.

Розглядаючи спір за позовом ОСОБА_5 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на квартиру у звязку з її приватизацією, суду не доведено, у чому саме полягає порушення прав позивача з боку зазначеного ним відповідача, та які правовідносини між ними виникли.

Бердянська міська рада Запорізької області, здійснюючи управління майном спільної власності територіальної громади міста, не перебувала з позивачем у правовідносинах щодо здійснення приватизації спірної квартири, належної відповідачу ОСОБА_3, щодо якого заявлені вищезазначені позовні вимоги.

Таким чином встановлено, що Територіальна громада в особі Бердянської міської ради не є належним відповідачем по даної справі.

На підставі ст. 33 ЦПК України, суд не вправі залучити з власної ініціативи іншого відповідача по справі, а від позивача, та його представника таких вимог заявлено не було.

Крим цього, позивачем заявлені вимоги для відновлення, на її думку порушених права її донькі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Але сама ОСОБА_6, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, до суду з позовом не зверталася, довіреності на захист своїх прав в суді іншим особам не надавала, тому в даної часті позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 просили суд врахувати при постановленні рішення, що позивач, на їх думку, пропустив строк позовної давності.

Із пояснень представника позивача ОСОБА_1 встановлено, що позивачу ОСОБА_5 стало відоме про приватизацію спірної квартири в 2010-2011 роках.

Тобто право на звернення до суду для захисту своїх прав відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України у позивача ОСОБА_5 існувало до кінця 2014 року.

Представник позивача ОСОБА_5 звернулася з позовом до суду 09.03.2016 року, тобто пропустила встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, при цьому ані позивач, ані її представник до суду з клопотанням про поновлення строку позовної давності не зверталися.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме: відсутність відомостей, що на момент приватизації квартири АДРЕСА_6 позивач ОСОБА_15 з дочкою ОСОБА_16 проживали або були зареєстровані у спірному житловому приміщенні, та являлися станом на 1993 рік і є на теперішній час громадянами України, притягнення в якості відповідача по справі не належного відповідача, відсутність позову на захист порушених прав з боку ОСОБА_6, пропуск позивачем строку позовної давності, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до територіальної громади в особі Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3, треті особи: комунальне підприємство по технічної інвентаризації Бердянської міської ради, ОСОБА_6 про визнання часткове недійсним розпорядження про передачу в приватну власність квартири та визнання часткове недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами відсутніми у суді той же строк з моменту отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_17