Справа №587/2845/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/705/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_5» ОСОБА_6

про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позову.

При цьому вважає, що суд при ухваленні рішення помилково вважав, що відповідач надав позивачу необхідну інформацію стосовно умов кредитування, однак вимоги п.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист праві споживачів» були порушені, оскільки банк не надав позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість валютного кредиту, яка повинна надаватися перед укладанням кредитного договору. На його думку, не відповідають обставинам справи висновки суду про чітке визначення умов кредитування в частині нарахування споживачу комісії за видачу кредиту та комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Також вважає, що судом у рішенні не розглянуте питання наявності у договорі несправедливих для споживача умов щодо порядку зміни відсоткової ставки. Вважає, що наведені обставини дають підстави вважати, що умови кредитного договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків у бік погіршення становища споживача та підставою визнання такого договору недійсним. Крім того, суд безпідставно застосував строк позовної давності до спірних відносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_7, які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав вважати обґрунтованими заявлені позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним і обґрунтованим.

25 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк», який 11 лютого 2016 року остаточно уточнивши, мотивував тим, що 13 листопада 2007 року він та відповідач уклали кредитний договір № 96, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надав йому кредит в розмірі 18 207, 92 доларів США на придбання автомобіля з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2014 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних, щомісячною платою за обслуговування кредиту в розмірі 119, 53 грн., що становить 0,13 % від суми кредиту. Вважає недійсним договір на підставі ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки перед його укладенням відповідач письмово не повідомляв його про кредитні умови, кредитний договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту, графіку платежів та сукупної вартості кредиту, в договорі та у графіку платежів валюту зобовязань незаконно визначено в іноземній у валюті, в договорі не визначено умови відкриття та функціонування банківських та поточних рахунків, укладений договір містить ряд положень, які є несправедливими та такими, що створюють істотний дисбаланс інтересів сторін на користь Банку, в тому числі умова договору щодо зміни процентної ставки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобовязання, сплата неустойки, що передбачено ст. ст. 549,611 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Положеннями ч.5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У ч.ч.1, 2, 5, 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" йдеться про те, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 13 листопада 2007 року був укладений кредитний договір № 96, відповідно до умов якого банк надав йому кредитні кошти у розмірі 18 207, 92 доларів США на придбання автотранспортного засобу марки KIA, модель Ceed 1.4, номер кузова №Y6DFF24128L001706/U5YFF24128L082251 з кінцевим строком повернення 12 листопада 2014 року, зі сплатою 10 % річних за користування кредитними коштами та сплатою 119, 53 грн. щомісячної плати за обслуговування кредиту, що становить 0,13 % від суми кредиту. (а.с.5 - 7).

27 листопада 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 був укладений Додатковий договір №1, згідно якого були внесені зміни до п. 1.3 Кредитного договору, згідно яких плата за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі 17,5 % річних. Крім того, внесені зміни у п. 3.3.7.2 Кредитного договору (а.с.58).

15 грудня 2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 був укладений додатковий договір №2 за умовами якого розмір номінальної процентної ставки за користування кредитними коштами, обумовлений п.1.3 Основного договору, змінюється до розміру 13,5 % річних, яка застосовується з 27 листопада 2008 року. Сторони погодили відмінити у повному обсязі сплату позичальником нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 5 568 грн. 69 коп., нарахованих до укладання зазначеного Додаткового договору. Крім того, викладений у новій редакції графік погашення кредитної заборгованості (а.с.59).

Банк у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши його, що валютні ризики під час виконання зобов'язань покладені на позичальника, а також надав розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних позивачем відповідного повідомлення, розрахунку орієнтованої сукупної вартості споживчого кредиту (а.с.49-55).

Позивач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього та на всіх додаткових угодах фактично підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (а.с. 3-7, 49-55). Так, в п. 5.3 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник стверджує, що він у письмовій формі в повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

В пункті 7.12 кредитного договору зазначено, що на виконання вимог Постанови Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168 «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» перед укладенням цього договору надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Крім того, позичальником було підписано повідомлення про умови споживчого кредитування, в якому були описані наявні форми кредитування в банку, їх умови, відмінності (а.с. 72, 73).

Також відповідно до п. 7.13 кредитного договору, банк в Додатку № 2 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається Постановою № 168 ( а.с.52-55).

В пункті 2.5.2 кредитного договору зазначено, що погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів та інших плат за його користування здійснюється відповідно до умов, зазначених в п.2.5.6 цього договору, шляхом договірного списання банком коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно в дату, зазначену в Графіку (а.с.4). Згідно Графіку такою датою є 13 число місяця (а.с.49).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведена обґрунтованість заявлених позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених статтями 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" підстав для визнання несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності умов кредитного договору, позивач добровільно погодився на укладення спірних правочинів, тривалий час сплачував періодичні платежі, не вважаючи їх несправедливими.

Не заслуговують на увагу як на підставу для задоволення апеляційної скарги та скасування ухваленого у справі рішення доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки рішенням суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено у звязку з їх необґрунтованістю, а не у звязку з пропуском строку позовної давності.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, воно не спростовується доводами апеляційної скарги, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -