Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах Брюховицької селищної ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Корпало Галина Василівна, Відділ Держземагенства у м. Львові Львівської області, Львівська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки

за касаційною скаргою заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2008 року заступник прокурора Львівської області звернувся до суду із указаним позовом. Зазначав, що у період 26-27 жовтня 2005 року службові особи Брюховицької селищної ради, зловживаючи службовим становищем, видали державні акти на земельні ділянки, однак питання про їх виділення не було предметом розгляду на пленарному засіданні ради. 26 жовтня 2005 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий НОМЕР_1 площею 0,1000 га для дачного будівництва, серії НОМЕР_2 на підставі рішення 16-ої сесії 24-го скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514. Оскільки рішення про надання ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,1000 га для дачного будівництва селищною радою на сесії не приймалося, то ОСОБА_8 не набула права власності на неї. 29 жовтня 2005 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_4

Посилаючись на те, що договір укладено з порушенням ст. ст. 116, 118 ЗК України та ст. ст. 21, 203, 215 ЦК України, позивач просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 26 жовтня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29 жовтня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Із наявного у справі державного акту вбачається, що 26 жовтня 2005 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 площею 0,1000 га для дачного будівництва, серії НОМЕР_3, в якому підставою видачі правовстановлюючого документа на землю вказано рішення 16-ої сесії 24-го скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514.

За договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2005 року ОСОБА_3 продала спірну земельну ділянку ОСОБА_4

ОСОБА_4 об'єднав земельні ділянки АДРЕСА_2 в одну площею 0,7000 га із кадастровим номером НОМЕР_4 й вчинив продаж земельної ділянки ОСОБА_6 за договором від 05 листопада 2005 року (Т. 1, а. с. 35), а ОСОБА_6, сформувавши із земельних ділянок АДРЕСА_1 одну площею 0,3000 га із кадастровим номером НОМЕР_5, продала земельну ділянку ОСОБА_7, що підтверджується договором від 14 лютого 2006 року (Т. 1, а. с. 37).

За позовом у справі, що переглядається, оспорюється обґрунтованість підстав видачі державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3 та дійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Статтею 116 ЗК України (тут і далі у редакції станом на 26 жовтня 2005 року) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ч. ч. 1, 2, 10 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, -недійсним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відмовляючи у вимогах позову про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку від 26 жовтня 2005 року, виданого на ім'я ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано оригіналу рішення Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514 із протоколом 16-ої сесії 24-го скликання ради на підтвердження своїх вимог про відсутність у вказаному рішенні вирішення питання щодо передачі ОСОБА_8 земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0,1000 га для дачного будівництва. У протоколі вилучення документів із Брюховицької селищної ради від 07 грудня 2007 року відсутнє застереження про те, що вилучені оригінали рішення Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514 та протоколу 16-ої сесії 24-го скликання ради не містили підпису голови ради та не були скріплені печаткою цього органу. Суд зазначав, що таким документом слідчої дії підтверджується факт вилучення з Брюховицької селищної ради належним чином оформленого оригіналу рішення від 29 вересня 2005 року № 514, а не документа, що доданий позивачем до справи без підпису голови ради та без печатки Брюховицької селищної ради. Крім того, відсутній вирок у кримінальній справі про зловживання службовим становищем та підробку документів службовими особами Брюховицької селищної ради, у тому числі при видачі ОСОБА_3 державного акта на право власності на земельну ділянку.

Висновки про законність видачі ОСОБА_3 державного акта на право власності на спірну земельну ділянку суд першої інстанції мотивував також тими обставинами, що рішенням Брюховицької селищної ради № 380 від 28 жовтня 2004 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки, на підставі якого розроблено технічну документацію з проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1. В наявній технічній документації є всі необхідні документи, затверджені погоджувальними органами, зокрема висновок державної землевпорядної експертизи, що свідчить про узгодження місця розташування виділеної ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 та наявність АДРЕСА_1 у плані кварталу по АДРЕСА_1. Без належно оформлених документів державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 не видавався б та не пройшов би державної реєстрації у разі відсутності рішення Брюховицької селищної ради, що є підставою його видачі.

Апеляційний суд погодився із такими висновками суду першої інстанції. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначав, що прокурор не довів належними і допустимими доказами факт підроблення рішення Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514, оскільки не надав оригінал зазначеного рішення для порівняння із документами, які стали підставою для передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3

Разом з тим, вимога ч. 4 ст. 60 ЦПК України забороняє ґрунтувати доказування на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Змістомст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції станом на 29 вересня 2005 року) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до ЗК України.

Рішення 16-ої сесії 24-го скликання Брюховицької селищної ради від 29 вересня 2005 року № 514, прийнятого на пленарному засіданні ради та затвердженого протоколом, який включає до порядку денного питання про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3, у матеріалах справи немає, ОСОБА_3 суду таке рішення не надала, що не враховано апеляційним судом при оцінці належності й достатності наявних у справі документів для висновку, що ОСОБА_3 отримала земельну ділянку на законній підставі.

Крім того, згідно ч. ч. 1, 2 ЗК України (у редакції станом на 29 вересня 2005 року), межа району, села, селища, міста, району у місті - це замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про планування і забудову територій», що діяв станом на 29 вересня 2005 року, детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає зокрема розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови. Рішення про розроблення детальних планів території приймаються відповідними радами за поданням їх виконавчих органів, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Як вбачається із рішення Брюховицької селищної ради № 380 від 28 жовтня 2004 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (Т. 2, а. с. 36), а державний акт ОСОБА_3 отримала на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

За довідкою виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 19 вересня 2008 року № 1451 (Т. 1, а. с. 5) квартал забудови по АДРЕСА_1 не розроблявся, такої вулиці не існує.

Доводи апеляційної скарги щодо розходження даних про вулицю, де розташовується надана ОСОБА_3 земельна ділянка, із дослідженням містобудівної документації та документації із землеустрою смт Брюховичі апеляційний суд не перевірив.

Що стосується оспорення позивачем дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, необхідно зазначити таке.

У цій частині вирішення справи апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (ст. ст. 377, 388 ЦК України), а тому вимоги прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не підлягають задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що права позивача не можуть бути захищені саме шляхом оспорення дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки за нормами ст. 388 ЦК України позов може бути вчинений лише стосовно індивідуально-визначених речей, а спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 об'єднана з іншими земельними ділянками із присвоєнням нового кадастрового номеру. Суд не встановив за таких обставин можливість витребування позивачем земельної ділянки по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, за віндикаційним позовом.

З урахуванням викладеного, ухвала апеляційного суду про залишення рішення суду першої інстанції без змін є передчасною, тому підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко