Дата документу 28.03.2016
Справа № 334/8738/15-ц
Провадження № 2/334/447/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016р. Ленінський райсуд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - МАХІБОРОДА Н.О.;

при секретарі - КУЗЬМЕНКО О.О.;

за участю адвоката - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири /3-я особа по справі: приватний нотаріус ОСОБА_5В./,

В С Т А Н О В И В:

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 20.02.2009р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим №179.

11.07.2012р. ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстровим № 679, про що були внесені відомості до Державного реєстру правочинів.

Рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 04.02.2015р. задоволено позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування вищевказаною квартирою шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3 та його дочки ОСОБА_7 з квартири за адресою: АДРЕСА_2.

В березні 2015р. відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку знявся з реєстрації за вищевказаною адресою та 25.03.2015р. зареєструвався за місцем реєстрації дружини ОСОБА_2, позивачки по справі: АДРЕСА_3.

А у вересні 2015р. позивачка звернулася до суду із позовом про визнання незаконним договору купівлі-продажу АДРЕСА_4, укладеного між її чоловіком ОСОБА_3, відповідачем по справі, та відповідачкою ОСОБА_4, посилаючись на те, що її чоловік продав квартиру без її відому та згоди, а оскільки вони перебували у шлюбі, квартира за адресою: АДРЕСА_2, є їх спільно нажитим майном.

Відповідач ОСОБА_3 повністю підтримав вимоги позивачки та не заперечує проти задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову заперечує, пояснивши суду, що 11.07.2012р. вона придбала у ОСОБА_3 вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, про що позивачка знала та не заперечувала, а звернення її до суду із позовом у вересні 2015р. повязане з тим, що у ОСОБА_3 виникли матеріальні труднощі через те, що він не може отримати суму позики, яку надав зятю ОСОБА_4 ОСОБА_8

Адвокат відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_1 просив суд відмовити позивачці у позовних вимогах, т.я. вони є безпідставними, оскільки квартира, яка була продана ОСОБА_4, належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування, тобто, вона не була спільним майном подружжя, тому, згоди від позивачки, при укладенні договору купівлі-продажу квартири, не було потрібно, т.я. згідно до вимог ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте ними за час шлюбу на підставі договорів дарування або в порядку спадкування.

3-я особа по справі - приватний нотаріус ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, надавши суду копію архівної справи щодо укладення договору купівлі-продажу АДРЕСА_4 від 11.07.2012р. та письмову довідку про розгляд справи без її участі /а.с.10,69/.

Заслухавши позивачку, відповідачів, та адвоката ОСОБА_1, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав:

квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 20.02.2009р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим №179 /а.с.47/, що також було зазначено в державному реєстрі права власності на нерухоме майно /а.с.48/.

11.07.2012р. ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 за реєстровим № 679 /а.с.5/, про що було внесено відомості до Державного реєстру правочинів /а.с.6/.

Рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 04.02.2015р. задоволено позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування вищевказаною квартирою шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3 та його дочки ОСОБА_7 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.74/.

В березні 2015р. відповідач ОСОБА_3 в добровільному порядку знявся з реєстрації за вищевказаною адресою та 25.03.2015р. зареєструвався за місцем реєстрації дружини ОСОБА_2, позивачки по справі: АДРЕСА_3 /а.с.67/.

Як встановлено у судовому засіданні, у вересні 2015р. позивачка звернулася до суду із позовом про визнання незаконним договору купівлі-продажу АДРЕСА_4, укладеного між її чоловіком ОСОБА_3, відповідачем по справі, та відповідачкою ОСОБА_4. Позивачка наполягає на тому, що її чоловік продав квартиру без її відому та згоди, а оскільки вони перебували у шлюбі, квартира за адресою: АДРЕСА_2, є їх спільно нажитим майном.

Відповідно до вимог ст.11 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повних та всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачка ОСОБА_4 пояснила суду, що 11.07.2012р. вона придбала у ОСОБА_3 вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, про що позивачка знала та не заперечувала, а звернення її до суду із позовом у вересні 2015р. повязане з тим, що у ОСОБА_3 виникли матеріальні труднощі через те, що він не може отримати суму позики, яку надав зятю ОСОБА_4 ОСОБА_8, стягнуту з нього за рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 19.05.2015р. /а.с.86/.

Судом встановлено, що спірна квартира, яка була продана ОСОБА_4, належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування, тобто, вона не була спільним майном подружжя, тому, згоди від позивачки, при укладенні договору купівлі-продажу квартири, не було потрібно, т.я. згідно до вимог ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте ними за час шлюбу на підставі договорів дарування або в порядку спадкування.

Ці обставини були підтверджені довідкою приватного нотаріуса ОСОБА_5 /а.с.10/ та наданою до суду копією архівної справи щодо укладення договору купівлі-продажу АДРЕСА_4 від 11.07.2012р. /а.с.11-52/.

Суд вважає, що позовна вимога позивачки про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, є не законною, не обґрунтованою та такою, що протирічить представленим по справі доказам.

У звязку з чим, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.10,60,212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.07.2012р. відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: