14 квітня 2016 року м. Мукачево Справа №303/7272/15-ц
Номер рядка стат. звіту 38
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
при секретарі Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району
про визнання права власності в порядку спадкування,
ОСОБА_1, з урахуванням заяви про зміну підстав позову (а.с. 71-72), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок №84, що знаходиться по вул. Духновича (колишня Леніна) в с. Н. Давидково Мукачівського району Закарпатської області (далі Будинок).
Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за ним права власності на Будинок за померлою матірю ОСОБА_3, яка була його власником.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 328, 1218 Цивільного кодексу України.
В судове засідання позивач та його представник не зявилася, натомість від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі (а.с. 70). Позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити та не заперечив проти ухвалення заочного рішення суду.
Уповноважений представник відповідача у судове засідання також не зявився, заперечень проти позову не подав, тому, суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи (ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України).
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Як вбачається із копії свідоцтв про смерть серії І-ФМ №275502 від 28.10.1994 та серії І-ФМ №189446 від 01.05.2015, ОСОБА_4 помер 27.10.1994 року, ОСОБА_5 - 30.04.2015 року (а.с. 4, 5).
Відповідно до довідки, виданої 18.02.2016 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за №21/01-16, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_7 та отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай). Заяв від інших спадкоємців щодо прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину до майна померлої ОСОБА_7 не надходило (а.с. 49).
У довідці виконкому ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 28 жовтня 2015 №1018 зазначено, що ОСОБА_1 з 18.08.1993 року зареєстрований та проживає у Будинку (а.с. 7).
ОСОБА_8 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2015 року №48070679 вбачається, що позивач є спадкоємцем на нерухоме майно, а саме житлового будинку №84 по вул. Духновича в с. Нове Давидково Мукачівського району (а.с. 8).
Також, Домоволодіння знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_1, про що свідчить ксерокопія технічного паспорту від 19.09.2015 року, з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок, 1989 року побудови, під літ. А, літня кухня, 1923-1961 року побудови, під літ. Б, сараї, 1961 року побудови, під літ. Б', вбиральня, під літ. Г, споруди №1-6, замощення І-ІІ, колодязь під літ. К (а.с. 12-19).
Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 49) позивач намагався вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно за ОСОБА_7 в нотаріальному порядку, однак отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів на Будинок.
З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.
Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.
Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Як свідчать дані довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району від 28.10.2015 та копії ОСОБА_8 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2015 року №48070679 (а.с. 7, 8), позивач є спадкоємцем майнових активів за померлою матірю. Також, він зареєстрований та проживає в Будинку з 18.08.1993 року. Інших спадкоємців, окрім позивача, на вищевказане майно не має (а.с. 49).
Також суд приймає до уваги те, що роком забудови Будинку є 1989 р.р. По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем (як єдиним спадкоємцем) права власності на Будинок за померлою ОСОБА_7
Також, за результатами судового розгляду справи, судом не встановлено обставин щодо порушенням прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, внаслідок задоволення вимоги за предметом позову.
З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Будинку, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-228, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость