Справа № 219/9728/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.02.2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Шевченко Л.В.

при секретарі Брагіній М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про захист прав споживача, стягнення моральної шкоди та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», про захист про споживачів, та після уточнення позовних вимог просила зобовязати відповідача укласти з позивачем договір на електропостачання в її житловій квартирі, підключити її окрему житлову кімнату в квартирі загального заселення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, до загальної електромережі за власний рахунок, та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 3000 грн. В обґрунтування вимог позивач вказує на те, що вона є одинокою пенсіонеркою, зареєстрована та мешкає одна в окремій житловій кімнаті в квартирі загального заселення, за адресою: м. Часів Яр, вул. Жовтнева, 9/7. Вказана житлова кімната в квартирі загального заселення належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 21.01.2003 року. Позивач отримує мінімальну пенсію, своєчасно та в повному обсязі сплачувала за користування електричною енергією, користується субсидією по сплаті за електричну енергію, зазначає, що заборгованості за електроенергію у неї не було. 30.09.2009 року без надсилання попередження про відключення моєї кімнати від електричної енергії , без надсилання договору або платіжного документа, без складання акту про відключення, відповідач незаконно відключив позивача від електромережі загального користування.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про електроенергетику» від 16 липня 1997 року № 575/97 -ВР та «Правилами користування електричною енергією для населення» (далі ПКЕЕН), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року (з наступними змінами та доповненнями).

Законом України «Про електроенергетику» визначено, що споживачами енергії є - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальник не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження електропостачання, здійсненого у встановленому порядку.

Статтею 25 Закону України «Про електроенергетику» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції", "Про енергозбереження", іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 3, 5 «Правилами користування електричною енергією для населення» (далі ПКЕЕН) визначено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. У багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає договори з кожним наймачем (власником) квартири.

Відповідно до п. 19, 20, 21, 22 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача. Оплата спожитої електричної енергії може здійснюватися: за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником; за карткою попередньої оплати. Порядок та форма оплати спожитої електричної енергії визначаються у договорі.

Враховуючи вищенаведене, доводи представника позивача на відсутність договору як на підставу несплати спожитої електричну енергію є неспроможними, оскільки згідно з частиною першою ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 26 Закону України « Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Відповідно п.27 вказаних Правил у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Забороняється відключення споживачів перед вихідними та святковими днями.

Попередження про заборгованість повинно бути вручене під підпис особисто споживачеві, або його повнолітнім членам родини, що мешкають з ним за однієї адресою, чи направлене поштою з повідомленням про вручення. Дотримання саме такої процедури - без спрощень та змін - надає Енергопостачальнику право відключити електроенергію у визначений термін.

Позивач у позовній заяві вказує, що відключення електричної енергії в квартирі, що належить їй на праві власності здійснено відповідачем на тій підставі, що станом на 30.09.2009 року рахувалася заборгованість за спожиту електроенергію.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 21.01.2003 року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар одну кімнату жилою площею 18,09 кв. м в квартирі загального заселення під номером 7, яка складається з двух жилих кімнат жилою площею 35,04 кв. м, загальною площею 48,40 кв. м в будинку під номером 9 по вул. Октябрська у місті Часів Яр Донецької області. У загальному користуванні знаходяться коридор, туалет, кухня.

З матеріалів справи № 2-1462/10, дослідженій в судовому засіданні, вбачається, що по особовому рахунку 060213165, який на той час рахувався за ОСОБА_4, мала місце заборгованість за спожиту в період з 15.08.2002 року по 17.11.2009 року електроенергію в сумі 428,46 грн. Вказану суму рішення Артемівського міськрайонного суду від 10.02.2010 року стягнуто з ОСОБА_4

Попередження про відключення електричної енергії від 10.08.2009 року також надано ОСОБА_4 із зазначенням, що по її особовому рахунку є заборгованість в сумі 497 грн.

Завдання на відключення від 30.09.2009 року видано за адресою споживача: АДРЕСА_2 із зазначенням особового рахунку 060213165 на імя ОСОБА_4

Разом з тим, власником однієї з кімнат в квартирі загального заселення № 7 площею 18,09 кв. м з 2003 року є позивач ОСОБА_3, яка не укладала договір з відповідачем на постачання електричної енергії.

Доказів звернення до відповідача з приводу відкриття їй окремого особистого рахунку, встановлення окремого приладу обліку спожитої електричної енергії для кімнати, власницею якої вона є з 2003 року, або укладення договору з ОСОБА_4 на дольову участь в оплаті за спожиту електричну енергію, у тому числі за користування коридором, кухнею, туалетом, що знаходяться у загальному користуванні, позивач суду не надала. Сторонами справи також не надано документів на підтвердження того, що позивач зверталася до відповідача з приводу оформлення особового рахунку або переоформлення особового рахунку 060213165 на ОСОБА_3, як-то її заяву про переоформлення, докази отримання відповідачем копії договору дарування однієї кімнати в квартирі № 7, докази підтвердження показань приладу обліку у разі переоформлення особового рахунку на позивача або подання заяви про розподілення рахунку на оплату за електричну енергію між власниками квартири загального поселення.

В заяві від 18.09.2015 року (арк.с.10) позивач вказує, що вона здійснювала оплату відповідно до рахунків за спожиту електроенергію та просила надати довідку з «її особистого рахунку». Проте, доказів щодо оплати вартості спожитої енергії суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобовязати відповідача підключити її окрему житлову кімнату в квартирі загального заселення до загальної електромережі за власний рахунок не підлягає задоволенню, оскільки фактично позивач раніше не зверталась з такою заявою до відповідача, право її не порушувалося, її окрему кімнату відповідач не відключав.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до пунктів 43, 44, 46 Правил енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором.

Відшкодування моральної шкоди завданої споживачам передбачено статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до положень якої споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Зважаючи на думку, зазначену у п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виробників, виконавців.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Проте, позивач, ОСОБА_3, обгрунтовуючи позов приписами Закону України «Про захист прав споживачів», «Про доступ до публічної інформації», «Про природні монополії» не довела, що їй спричинена моральна шкода небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією та неправомірними діями відповідача. Нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини не передбачають відшкодування моральної шкоди споживачеві у разі припинення постачання електричної енергії та у разі неправомірних дій енергопостачальника. За таких обставин, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В задоволенні позовних вимог в частині зобовязання укласти договір на електропостачання в житловій квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 слід відмовити на підставі наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право на підключення електричної мережі у випадку виконання Правил користування електричною енергією .

У ст. 26 цього Закону зазначено, що споживання електроенергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником. Отже, існує законодавчо визначений порядок постачання та користування послугами енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору, перш за все, означає право громадян або юридичних осіб та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості визначати умови такого договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить із того, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Керуючись Постановою КМУ від 26.07.1999 року «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про захист прав споживача, стягнення моральної шкоди та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті 29.02.2016 року, вступну та резолютивну частині рішення проголошено в судовому засіданні 29.02.2016 року. Повне рішення оформлено та підписано суддею 04.03.2016 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Л.В.Шевченко