АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/1845/16 Головуючий 1-ї інстанції Задорожна А.М.
Категорія : сімейні.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Черкасова В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції звернувся до суду із поданням, в якому просив тимчасово обмежити право боржника ОСОБА_1 виїжджати за межі України, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Московському ВДВС ХМУЮ знаходиться зведене виконавче провадження щодо виконання виконавчих листів від 29 вересня 2014 року, виданих районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 61 530,08 грн. та 44 000 грн.

При відкритті провадження, у встановленому Законом порядку, боржнику було надано строк для добровільного виконання судового рішення.

Проте, у встановлений термін, дій, спрямованих на виконання рішення суду, ОСОБА_1 вчинено не було.

З метою виконання судового рішення, державний виконавець просив вжити заходи тимчасового обмеження боржника у виїзді за кордон.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 23 червня 2015 року подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції задоволено.

ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що державним виконавцем ВДВС не доведено, а в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 ухилявся чи ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. Також посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки ухвала є передчасною, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано всі обставини по справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи.

З урахуванням вимог процесуального закону щодо дотримання розумних строків розгляду справи судом апеляційної інстанції та належного повідомлення учасників процесу про слухання справи, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, оскільки останній до заяви про відкладення справи будь-яких доказів поважності неявки до суду апеляційної інстанції не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог розглянутих в суді першої інстанції, заслухавши пояснення державного виконавця, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов'язань, покладених на юридичну особу судовим рішенням, а винна поведінка фізичної особи - керівника боржника, яка полягає в ухилення останнього від виконання таких зобов'язань.

Судом встановлено, що 03.10.2014 року головним державним виконавцем Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 643/20280/13-ц виданого 29.09.2014 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 44 000 грн. 00 коп. (а.с. 60 т.3).

В цей же день 03.10.2014 державними виконавцями винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №643/20289/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 61 530,08 грн. і боржникові надано строк для добровільного виконання рішення суду. (а.с.63 т.3).

Постановою державного виконавця від 10.10.2014 року вищевказані виконавчі провадження обєднані в одне провадження (а.с.66 т.3).

31.10.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.72 т.3).

Згідно відповіді ДПІ боржник не знаходиться на обліку в ДПІ як субєкт господарювання фізична особа (а.с.73 т.3).

Згідно відповіді ВДАІ за боржником зареєстрований автотранспортний засіб на який державним виконавцем було накладено арешт та оголошено у розшук (а.с.77-78 т.3).

Виходами державного виконавця 24.04.2015 року, 13.05.2015 року та 11.06.2015 року за адресою: м.Харків, вул..Командарма №Уборевича,36 кв.43 перевірити майновий стан боржника не виявилося можливим у звязку з тим, що двері ніхто не відкрив (а.с.82-85 т.3).

Згідно відповіді Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира знаходиться в іпотеці та не неї накладено заборону відчуження (а.с.74 т.3).

Апелянтом не надано суду ніяких доказів щодо вжиття ним заходів для виконання рішення суду і погашення заборгованості, що є доказом свідомого створення боржником ускладнень при виконанні рішення суду і здійснення державним виконавцем покладеного на нього законом обовязку з метою виконання виконавчого провадження.

Також апеляційна скарга не містить обґрунтування того, яким саме чином заходи по обмеженню у виїзді боржника за кордон до виконання зобовязань, покладених на неї рішенням суду, незаконно та безпідставно утискують права ОСОБА_1

За таких обставин, з огляду на положення ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання нею своїх зобов'язань судом застосовано правильно.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування оскарженої ухвали немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: