Справа № 464/7317/14 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/448/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника ОСОБА_2 «Пласт»- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07 серпня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрошляхбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 серпня 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромшляхбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромшляхбуд» 24413,06 грн. заборгованості та 224,13 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Пласт».

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що суд безпідставно відмовив у в задоволенні позову до ОСОБА_4 та вказав, що позивач попередньо не звертався до поручителя з вимогою виконати зобовязання апелянта, оскільки апелянту особа поручителя не відома та була залучена позивачем до участі у справі лише з метою штучної зміни підвідомчості справи. Просить рішення суду скасувати та провадження у справі закрити.

ОСОБА_4, ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд», будучи належним чином повідомленими, про що свідчить повідомлення в газеті «Високий замок» від 9 лютого 2016 року, в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 «Пласт»-ОСОБА_3., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 «Агропрошляхбуд» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 «Пласт» та ОСОБА_4 24413,06 грн. заборгованості. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 лютого 2012 року між ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» (Виконавець) та ОСОБА_2 «Пласт» (Замовник) було укладено договір про надання послуг №15, за умовами якого ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» (Виконавець) зобов'язався надавати в оренду екскаватор, а ОСОБА_2 «Пласт» (Замовник)- оплачувати за оренду екскаватора 250 грн. за годину. Згідно актів здачі - приймання виконаних робіт та рахунків до них: №22 від 26 червня 2012 року, №33 від 31 липня 2012 року, №42 від 31 серпня 2012 року, ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» надав ОСОБА_2 «Пласт» послуги екскаватора на суму 15750 грн.

Також, ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» поставило ОСОБА_2 «Пласт» товар - щебень на загальну суму 5040 грн., що стверджується: накладною №2 від 22 травня 2012 року та рахунком до неї №10 від 22 травня 2012 року; накладною №4 від 29 травня 2012 року та рахунком до неї №15 від 29 травня 2012 року; накладною №6 від 31 липня 2012 року та рахунком до неї №34 від 31 липня 2012 року. Однак, за надані послуги екскаватора та поставлений товар відповідач ОСОБА_2 «Пласт» не здійснив оплати, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 20790 грн.,що стверджується актом взаємних розрахунків станом на 12 грудня 2013 року, підписаним[ ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» та ОСОБА_2 «Пласт». З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 «Пласт» за договором про надання послуг №15 від 28 лютого 2012 року, між ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався відповідати за виконання ОСОБА_2 «Пласт» свого обов'язку в межах 500 грн. (пункт 1.1, 2.1.1 Договору поруки). Відповідно до пункту 2.1.3 договору поруки, у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Всупереч нормам цивільного законодавства та умовам договору, відповідачі свої зобов'язання перед ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» щодо оплати наданих послуг та товару належним чином не виконали.

З метою мирного врегулювання спору, ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» надіслало ОСОБА_2 «Пласт» претензію з вимогою протягом 7 днів з дня її отримання, але не пізніше як до 25.05.2014 року, сплатити існуючу заборгованість в сумі 20790 грн., однак претензія залишилась без реагування. А тому, відповідно до ст.625 ЦК України, позивачвважає, що відповідачі прострочивши грошове зобов'язання, зобов'язані також сплати на користь ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» 3% річних від простроченої суми, що становить 1200,29 грн., а також встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, що становить 2422,77 грн.(а.с. 2-4).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 серпня 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромшляхбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромшляхбуд» 24413,06 грн. заборгованості та 224,13 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалю колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт» задоволено. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 серпня 2014 року скасовано. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрошляхбуд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості закрито.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрошляхбуд» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року в частині вимог до ОСОБА_4 скасовано, справу в цій частині передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 27 лютого 2012 року між ОСОБА_2 «Агропрошляхбуд» та ОСОБА_2 «Пласт» був укладений договір № 15 про надання послуг, за умовами якого ОСОБА_2 «Агропрошляхбуд» (Виконавець) зобовязався надавати в оренду ескаватор, а ОСОБА_2 «Пласт» (Замовник) зобовязався оплачувати за оренду екскаватора 250 грн. за годину (а.с.5).

З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним договором про надання послуг між ОСОБА_2 «Агропрошляхбуд» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 27 лютого 2012 року, згідно якого поручитель зобовязується перед кредитором за виконання обовязку боржника в межах 500 грн.(а.с. 21).

Як вбачається з представлених суду накладних: №2 від 22 травня 2012 року та рахунком до неї №10 від 22 травня 2012 року; №4 від 29 травня 2012 року та рахунком до неї №15 від 29 травня 2012 року; №6 від 31 липня 2012 року та рахунком до неї №34 від 31 липня 2012 року, ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» поставив ОСОБА_2 «Пласт» товар - щебінь, на загальну суму 5040 грн. (а.с.9-18).

Задовольняючи позов частково про стягнення з ОСОБА_2 «Пласт» на користь ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» 24413,06 грн. заборгованості та 224,13 грн. судового збору, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати із договорів, правочинів чи безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року між сторонами ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» (Виконавець) та ОСОБА_2 «Пласт» (Замовник) укладено договір про надання послуг №15, за умовами якого ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» (Виконавець) зобов'язався надавати в оренду екскаватор, а ОСОБА_2 «Пласт» (Замовник) зобов'язався оплачувати за оренду екскаватора 250 грн. за годину.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору ОСОБА_2 «Пласт» зобов'язався оплачувати ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» за оренду екскаватора згідно виставленого ним рахунку, оплата повинна була проводитись згідно документів за надані послуги.

Згідно актів здачі-приймання виконаних робіт та рахунків до них №22 від 26 червня 2012 року, №33 від 31 липня 2012 року, №42 від 31 серпня 2012 року,ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» надав ОСОБА_2 «Пласт» послуги екскаватора на суму 15750 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться,

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Так, згідно вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в установлений договором строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих суду документів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 «Пласт» взяті на себе зобов'язання за договорами належним чином не виконав та в повному обсязі не оплатив за надані виконавцем послуги та отриманий товар.

Згідно акту взаємних розрахунків ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» та ОСОБА_2 «Пласт», станом на 12 грудня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 «Пласт» за договором про надання послуг екскаватора №15 від 27 лютого 2012 року, а також за поставку щебеню, становить 20790 грн.

ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» надіслало ОСОБА_2 «Пласт» претензію з вимогою протягом 7 днів з дня її отримання, але не пізніше як до 25.05.2014 року, сплатити існуючу заборгованість в сумі 20790 грн., претензія отримана ОСОБА_2 «Пласт» 14 травня 2014 року, що стверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишилась боржником без реагування ( а.с. 19, 20).

За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» та стягнення з відповідача ОСОБА_2 «Пласт» суми боргу в розмірі 20790 грн., 3 процентів річних від простроченої суми за порушення виконання зобов'язань - 1200,29 грн. та інфляційного нарахування за час прострочення- 2422,77 грн., а всього 24413,06 грн., і відмовляючи у задоволенні позових вимог до ОСОБА_4, суд першої інстанції не врахував наступне.

Вирішуючи питання про відкриття провадженняу справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15,16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, та з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч. 1 п.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають при укладенні, зміні, розірванні, і виконанні господарських договорів, тощо.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, серед іншого, повязані з укладенням, зміною, виконанням і розірванням усіх господарських договорів між суб'єктами господарювання та органами державної влади та місцевого самоврядування.

Оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відмовляє відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-745цс15 від 01 липня 2015 року.

Із зазначених підстав, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрошляхбуд» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року в частині вимог до ОСОБА_4 скасовано, справу в цій частині передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання послуг від 27 лютого 2012 року, між ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» (Кредитор) та відповідачем ОСОБА_4 (Поручитель) укладено договір поруки від 27 лютого 2012 року.

В пунктах 1.1, 2.1.1, 2.1.3 договору поруки передбачено, що ОСОБА_4 поручається перед кредитором ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» за виконання боржником ОСОБА_2 «Пласт» обов'язку за договором про надання послуг від 27 лютого 2012 року, в межах суми 500 гривень як солідарний боржник (а.с. 21).

А відтак, відповідач ОСОБА_4 поручався перед ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» за виконання зобов'язань ОСОБА_2 «Пласт» лише за договором про надання послуг екскаватора від 27 лютого 2012 року, в межах суми 500 гривень, а не за договором поставки щебеню.

Згідно пункту 3.1.1 договору поруки, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає з основного договору при умові, якщо в установлений основним договором строк виконання зобов'язання не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання боржника в частині, визначеній цим договором.

У відповідності до вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Всупереч наведеному, як вбачається з письмових заперечень відповідача ОСОБА_4, жодних повідомлень ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» з вимогою виконати зобов'язання боржника ОСОБА_2 «Пласт» він не отримував, доказів направлення такого позивачем ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» не надано та в матеріалах справи такі відсутні.

Не надано такі докази і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явленням вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позов до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки від 27 лютого 2012 року, укладеного між позивачем ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» та відповідачем ОСОБА_4, вбачається, що строк дії поруки встановленим не був. Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги п. 4.2 даного договору, в якому закріплено, що дія цього договору закінчується належним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань по основному договору та виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно п. 2.1 основного договору №15 від 27 лютого 2012 року про надання послуг, укладеного між ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» та ОСОБА_2 «Пласт», оплата проводиться згідно виставленого виконавцем рахунку. Останній рахунок ОСОБА_2 «Агропромшляхбуд» виставило ОСОБА_2 «Пласт» 31 серпня 2012 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вимоги до поручителя ОСОБА_4 за договором поруки від 27 лютого 2012 року, пред'явлені позивачем лише шляхом звернення із вказаним позовом 18 липня 2014 року, жодних доказів пред'явлення вимог до поручителя раніше, позивачем суду не надано. Таким чином, вимоги до поручителя пред'явлені з пропуском, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України строку, а тому поруку слід вважати припиненою.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги є безпідставними, рішення суду про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_4 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 07 серпня 2014 року в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромшляхбуд» до ОСОБА_4 про відмову в стягненні заборгованості залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_5