АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/909/16 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоІгнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Стародубця М.П.
СекретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 08 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Херсонського нотаріального округу Зоріна Наталія Володимирівна, реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, про визнання недійсними договорів та скасування запису,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк» або банк) та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит в іноземній валюті у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом в розмірі 50000 дол.США зі сплатою процентів у розмірі 12,25% річних строком повернення не пізніше 12.10.2018 року. В забезпечення виконання зазначених кредитних зобов'язань того ж дня між ними укладено договір іпотеки, предметом якого є магазин промислових товарів та прибудови літ. «А», «а», які розташовані по АДРЕСА_1. 24 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, згідно якого останній взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати за невиконання або неналежне виконання умов вказаного вище кредитного договору. Додатковою угодою від 25 листопада 2009 року змінено форму кредитування з кредитної лінії на кредит без права отримання нових траншів, а також змінено графік погашення кредиту.

Посилаючись на те, що укладений кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про банки та банківську діяльність», позивачі просили суд визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту, договір іпотеки та договір поруки; скасувати запис, внесений до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна, а саме магазину промислових товарів та прибудови літ. «А», «а», які розташовані по АДРЕСА_1, іпотекою та скасувати запис, внесений до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону його відчуження.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 08 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним договір №0 від 12.10.2007 року про надання споживчого кредиту, укладений між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Визнано недійсним договір іпотеки від 12.10.2007 року, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 12.10.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 7727.

Скасовано запис, внесений до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна, а саме магазину промислових товарів та прибудови літ. «А», «а», які розташовані по АДРЕСА_1, іпотекою.

Скасовано запис, внесений до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження магазину промислових товарів та прибудови літ. «А», «а», які розташовані по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір поруки № 241151 від 24.11.2009 року, укладений між ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір кредиту від 12.10.2007 року, укладений між ОСОБА_5 та банком, не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки, зокрема, його умови не містять детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної стави за ним, умови кредитного договору не передбачають відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за вказаним договором. Відповідно до ст..ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови цього договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, істотний дисбаланс прав та обов'язків погіршує становище як споживача.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного судочинства.

Відповідно до п. 14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року з відповідними змінами при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), ст.ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Виходячи зі змісту правових норм для договору кредиту істотними умовами вважаються умови про предмет договору, кредитні умови та порядок надання кредиту: форми кредитування, зобов'язання сторін; тип відсоткової ставки, строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» поняття «нечесна підприємницька практика» означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика може бути такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначній спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Оскільки текст укладеного з відповідачем кредитного договору містить повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, в п. 4.4 врегульовано відповідальність банку; до договору додано інформацію про сукупну вартість кредиту та графік платежів, отже договір повністю відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави вважати укладений сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 7.12 Договору підписання договору позичальником ОСОБА_5 свідчить про те, що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до себе; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 5-7. 51-53, 55).

Отже, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Банк надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача не встановлений.

Колегія суддів на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, не погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки підстав, передбачених ч. 1 ст. 203 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання кредитного договору недійсним немає, так як відповідач не довів введення його в оману з боку банківської установи чи обман при укладенні договору кредиту, а також наявність умов для визначення такого договору несправедливим чи укладеним через нечесну підприємницьку діяльність, що є його процесуальним обов'язком (ст.ст. 10,60 ЦПК України). У зв'язку з недоведенням порушень щодо змісту та порядку укладення договору, відсутні підстави для визнання в цілому недійсним кредитного договору, укладеного 12.10.2007 року та, як наслідок, договору іпотеки від тієї ж дати із скасуванням записів щодо обтяження іпотекою майна.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України №6-1341цс15 від 02.12.2015 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, ст. Закону України «Про захист прав споживачів», у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 , банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно додатку №1 «Тарифи Банку» до кредитного договору про надання споживчого кредиту та заставу нерухомості №0 від 12.10.2007 року позичальник згідно умов договору сплачує Банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі. Комісія передбачена за надання кредиту/крединої лінії у сумі, еквівалентній 20 дол.США, а також за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта( окрім пролонгації та збільшення ліміту по кредиту) у розмірі 0,1% від суми кредиту; за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта ( при пролонгації) у розмірі 0,99% від суми кредиту.

В додатку №3 «Тарифи банку» від 14 квітня 2008 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 року також передбачена сплата комісії: за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта( окрім пролонгації та збільшення ліміту по кредиту) у розмірі 0,1% від суми кредиту; за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта ( при пролонгації) у розмірі 0,99% від суми кредиту.

З наведеного вбачається, що додатком №1 від 12.10.2007 р. та додатком №3 від 14.04.2008 р. встановлені платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, тощо), що суперечить зазначеним вище нормативним актам, а тому вказані додатки до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 року слід визнати недійсними.

Однак, дані обставини не свідчать про недійсність зазначеного вище договору про надання споживчого кредиту в цілому, оскільки згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. В даному випадку договори могли бути вчинені і без внесення до них положень про сплату комісій, тому правових підстав вважати діяльність банку нечесною підприємницькою діяльністю та визнавати договори кредиту та іпотеки недійсними в цілому з урахуванням викладеного вище немає.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббинанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання недійсним додатку №1 від 12.10.2007 р. та додатку №3 від 14.04.2008 року до кредитного договору. В решті позовних вимог - відмовити.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо застосування наслідків спливу позовної давності, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням вимог ст. 261 ЦК України строк позовної давності позивачами не пропущений.

На підставі Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», ст.203, 215, 525, 610,612,640, 1046-1049, 1051 ЦК України, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та керуючись ст.ст. ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 08 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним додаток № 1 «Тарифи Банку» від 12 жовтня 2007 року до кредитного договору про надання споживчого кредиту та заставу нерухомості № 0 від 12 жовтня 2007 року, додаткову угоду № 3 від 14 квітня 2008 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 12 жовтня 2007 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ГоловуючийП. Я. Ігнатенко
Судді: Л. П. Воронцова
М. П. Стародубець