Справа № 750/3158/15-ц Провадження № 22-ц/795/85/2016 Головуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Губар В.С.

при секретарі: Бивалькевич Т.В., Халимон Т.Ю.

з участю: позивачки ОСОБА_1О та її представника ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, а саме:

- визнати недійсним договір дарування 2/9 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Профрад, буд.10 від 07.11.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, яка розташована в м. Чернігові по вул. Профрад, 10, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0410 га, кадастровий номер :02:024:5199, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6;

- витребувати у ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Профрад, 10, та земельну ділянку за вказаною адресою.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, судом не досліджено всіх доказів, наявних у матеріалах справи та не зазначено, з яких мотивів відхилені надані нею докази щодо її тяжкого матеріального стану.

ОСОБА_1 вказує, що районний суд не дослідив наявність у неї боргових зобов'язань перед відповідачами та не надав правової оцінки борговій розписці ОСОБА_5, за якою останній зобов'язувався повернути документи при отриманні коштів у сумі 1500 доларів США.

В апеляційній скарзі зазначається, що районий суд не дав правової оцінки поясненням свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо наявності в неї численних боргових зобов'язань та взаємовідносин позивачки з відповідачами.

Заявниця стверджує, що вона не розуміла, що вчиняє договір дарування, текст договору вона не читала; всі обставини справи свідчать про те, що вона укладала договір під впливом тяжких обставин, викликаних наявністю великої кількості боргових зобов'язань та відсутністю коштів для їх погашення, а також на вкрай невигідних умовах безоплатно позбавивши себе єдиним наявним житлом.

ОСОБА_1 зазначає, що спірний житловий будинок був її єдиним житлом, вона у ньому проживала з 1977 року, іншого житла не має, після укладення договорів дарування залишилась проживати у будинку і сплачувати комунальні послуги.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_3 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін рішення районного суду, посилаючись на те, що рішення є справедливим та ухваленим з дотриманням вимог чинного законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідачів ОСОБА_3, який просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела наявності підстав, передбачених ст. 233 ЦК України для визнання договорів дарування недійсними, а обставини, на які посилається позивачка не є тяжкими обставинами у розумінні ст. 233 ЦК України та укладені правочини не є такими, що вчинені для усунення тяжкого матеріального стану позивачки чи зменшення її збитків.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належало 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Профрад, 10 в м. Чернігові (а.с.176) та земельна ділянка площею 0,0410 га за вказаною адресою для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:024:5199 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 206684, виданого Чернігівською міською радою 08.07.2009 року (а.с.196).

Згідно договору дарування частини будинку від 07 листопада 2014 року ОСОБА_1 передала майно - 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Профрад, 10 в м. Чернігові у власність ОСОБА_4 безоплатно. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №3704 (а.с.174-175).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 13 листопада 2014 року ОСОБА_1 передала земельну ділянку по вул. Профрад, 10 в м. Чернігові площею 0,0410 га, кадастровий номер :02:024:5199 у власність ОСОБА_4 безоплатно. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №3815 (а.с.211-212).

25 грудня 2014 року на підставі договору дарування частини будинку ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Профрад, 10 в м. Чернігові. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 2086 (а.с.227-228).

25 грудня 2014 року на підставі договору дарування земельної ділянки ОСОБА_4 передав безоплатно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку по вул. Профрад, 10 в м. Чернігові, площею 0,0410 га, кадастровий номер :02:024:5199 (а.с.232-233).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1, з підстав, передбачених ст.233 ЦК України, просила визнати укладені між нею та ОСОБА_4 договори дарування недійсними, оскільки такі правочини були вчинені нею під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Як розяснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдарованого.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не є вільним і не відповідає його внутрішній волі.

Статтею 233 ЦК України не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин чи, зокрема, договору дарування.

За поясненнями ОСОБА_1 тяжкі обставини укладання оспорюваних договорів дарування були зумовлені борговими зобовязаннями, для погашення заборгованості за одним кредитним договором позивачка укладала інший. Метою укладення кредитних договорів вона зазначала необхідність проведення поточного ремонту житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Профрад, 10 в м. Чернігові. Вкрай невигідними умовами зазначала те, що вона подарувала 2/9 частин вказаного будинку ОСОБА_4 через наявність великої кількості боргових зобовязань, в тому числі і перед вказаним відповідачем у розмірі 2000 доларів США, про що мається розписка, яка зберігається у ОСОБА_4 Позивачка наголошувала на тому, що вона не розуміла, що укладає саме договори дарування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору позики грошей від 01 червня 2014 року ОСОБА_7 надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 8000 грн. зі сплатою 5 % місячних, які на підставі розписки про повернення позики були повернуті ОСОБА_1 14 листопада 2014 року (а.с.20,21,22).

22 серпня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір з можливістю перенесення платежу (рахунку) № 6303/144DCLRKPT, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби у сумі 3776,15 грн. із строком повернення 06.10.2015 року (а.с.7).

Згідно договору позики грошей від 15 вересня 2014 року ОСОБА_11 надала ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 грн. зі сплатою 5 % місячних, які на підставі розписки про повернення позики були повернуті ОСОБА_1 15 листопада 2014 року (а.с.23,24,25).

07 листопада 2014 року ОСОБА_1 за договором дарування передала 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Профради, 10 в м. Чернігові у власність ОСОБА_4 безоплатно.

Згодом 13 листопада 2014 року за договором дарування ОСОБА_1 передала земельну ділянку по вул. Профради, 10 в м. Чернігові у власність ОСОБА_4 безоплатно.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» №150320/739 від 20.03.2015 року ОСОБА_1 станом на 20.03.2015 року має заборгованість перед банком у розмірі 9922 грн. 79 коп. (а.с.10).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 вчинила оспорювані договори для погашення боргових зобовязань, які були взяті нею для проведення ремонту житлового будинку по вул. Профради, 10 в м. Чернігові, тобто для поліпшення умов проживання, районний суд дійшов вірного висновку про те, що такі обставини не можна вважати вкрай тяжкими, які змусили її укласти такі правочини.

Крім того, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що при укладанні договорів дарування 07 листопада та 13 листопада 2014 року вона не усвідомлювала, який саме договір укладає та вважала, що після повернення ОСОБА_12 2000 доларів США, він їй поверне документи на будинок та земельну ділянку, що не свідчить про укладення позивачкою правочинів під впливом тяжкої обставини, оскільки у таких випадках немає обману або помилки.

Доводи заявниці про недослідження наявності у неї боргових зобов'язань перед ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки боргова розписка чи інший доказ, який би підтверджував такі зобовязання між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не були надані ні суду першої інстанції, ні на вимогу апеляційного суду.

Твердження заявниці про ненадання правової оцінки борговій розписці ОСОБА_5 від 25.02.2015 року, за якою останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1000 доларів США в якості відсотків за суму боргу та зобовязався повернути документи при отриманні коштів у сумі 1500 доларів США (а.с.120) не заслуговують на увагу, оскільки наявність боргових зобовязань позивачки перед ОСОБА_5 не впливає на правомірність укладання договору дарування між позивачкою та ОСОБА_4

Не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду 1 інстанції посилання позивачки на ненадання правової оцінки показанням свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та на те, що спірний будинок є її єдиним житлом, іншого житла вона не має, після укладення договорів дарування залишилась проживати у будинку і сплачувати комунальні послуги, виходячи з відсутності правових підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, для визнання недійсними договорів дарування спірного будинку та земельної ділянки.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: