У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним, визнання договору поруки таким, що припинив свою дію; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року та касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 0612/009KWстаном на 30 вересня 2011 року утворилася заборгованість у розмірі 74 723 доларів США, з якої: 37 695,06 доларів США - заборгованість за кредитом, 24 007,39 доларів США - заборгованість за процентами, 13 020,55 доларів США - пеня.

Просив стягнути солідарно вказану заборгованість з відповідачів.

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив розірвати кредитний договір від 14 грудня 2006 року № 0612/009KW, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість за оскаржуваним кредитним договором відсутня, при укладенні договору поруки з ПАТ «Акцент-Банк» щодо нього порушено банківську таємницю.

У січні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним договір поруки від 20 жовтня 2010 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», визнати припиненим договір поруки від 14 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 0612/009KW станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 69 438,75 доларів США, з якої: 37 695,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 24 007,39 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 7 736,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2014 року у частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 грн скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2014 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення пені за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість з пені станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 13 020,55 доларів США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року у частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано, позов у цій частині задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 10 306 грн 46 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції у частині часткового задоволення позову про стягнення пені та ухвалити нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити повністю.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційних скарг, вважає, що вони мають бути задоволені частково.

Стягуючи солідарно з відповідачів на користь банку пеню у розмірі 10 306 грн 46 коп., апеляційний суд керувався тим, що з наданих представником ПАТ КБ «ПриватБанк» 02 липня 2015 року суду апеляційної інстанції письмового пояснення та розрахунку вбачається, що розмір пені за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано позичальником, а саме за період з 02 квітня 2007 року по 02 квітня 2010 року, становить 1 292,72 доларів США, що за офіційним курсом гривні (797,2700) до іноземних валют на 30 вересня 2011 року еквівалентно 10 306 грн 46 коп.

З такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судами встановлено, що 14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 0612/009КW, за умовами якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 50 тис. доларів США окремими траншами на підставі попередньої вимоги згідно з п. 2.1.2 цього договору в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати процентів згідно з графіком погашення кредиту та процентів, що оформляються у вигляді додатків до цього договору і є його невід'ємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені цим договором термінами. Термін повного погашення кредитної лінії - 13 грудня 2011 року (а. с. 14−16, т. 1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладений договір поруки (а. с. 17, т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений договір застави майна. Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором, складає 150 тис. доларів США (а. с. 112, 113, т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, предметом якого є 1/2 частини приміщення магазину по вул. Шевченка, 1-а у м. Красилові Красилівського району Хмельницької області (а. с. 114−116, т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений договір застави товару в обороті, за яким у заставу передано алкогольні напої (а. с. 117, 118, т. 1).

Додатком № 1 від 18 грудня 2006 року до кредитного договору № 0612/009КW передбачено графік погашення кредиту та процентів кредиту у розмірі 35 тис. доларів США, виданих у рамках кредитної лінії (а. с. 16, 166, 205, т. 1).

Додатком № 2 від 24 січня 2007 року до кредитного договору № 0612/009КW передбачено графік погашення кредиту та процентів кредиту у розмірі 9 000 доларів США, виданих у рамках кредитної лінії (а. с. 174, т. 1).

Додатком № 2 від 22 квітня 2008 року до кредитного договору № 0612/009КW передбачено графік погашення кредиту та процентів кредиту у розмірі 7 890 доларів США, виданих у рамках кредитної лінії (а.с. 118, т. 2).

20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладений договір поруки № 167, розмір відповідальності якого становить 200 грн (а. с. 9, 10, т. 1).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 30 вересня 2011 року за кредитним договором утворилася заборгованість з непогашеної суми кредиту − 37 695,06 доларів США, заборгованість з процентів за користування кредитом − 24 007,39 доларів США.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.1, 2.2.8, 3.3 цього договору, винагороди та комісії, що передбачено п.п. 3.5, 3.7 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,047 % від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 4.2 кредитного договору нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 4.1 даного договору, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано позичальником.

Відповідно до п. 4.7 цього договору термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів за даною угодою встановлюється сторонами строком у п'ять років.

02 липня 2015 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду апеляційної інстанції розрахунок, згідно з яким розмір пені за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано позичальником, а саме за період з 02 квітня 2007 року по 02 квітня 2010 року, склав 1 292,72 доларів США (а. с. 157−168, т. 3).

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до застосування.

Разом з тим, розраховуючи еквівалент пені за неналежне виконання позивальником зобов'язань за кредитним договором за офіційним курсом гривні до долара США станом на 30 вересня 2011 року, апеляційний суд не врахував, що пеня за прострочення сплати кредитних коштів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником свого обов'язку, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення кредитних зобов'язань.

Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення апеляційного суду належить скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік
О.С. Ткачук