Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2016 року Юр»ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О. , при секретарі Літвіченко В.О., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи відділу Держгеокадастру в Юрївському районі ОСОБА_3, представника третьої особи Вербуватівської сільської ради Юрївського району ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Юрївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи по справі Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, відділ Держгеокадастру в Юрївському районі Дніпропетровської області, Вербуватівська сільська рада Юрївського району Дніпропетровської області, орган державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень Юрївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області,

про визнання прав та обовязків спадкодавця щодо реєстрації права власності на земельну ділянку,

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, в редакції уточненої позовної заяви від 30.03.2016 року (ас. 113-114), звернувся до суду з позовом про визнання за ним прав та обовязків спадкодавця щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що є спадкоємцем за заповітом після померлого 08.11.2014 року ОСОБА_5, при цьому, в межах встановленого законом строку подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини до складу якої увійшли житловий будинок, розташований по вул. Пряма, 2 с. Вербуватівка Юрївського району та земельна ділянка для обслуговування вищевказаного житлового будинку, площею 0, 2500 га, кадастровий номер :02:001:0067.

03.12.2015 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_5 у вигляді житлового будинку, розташованого по вул. Пряма, 2 с. Вербуватівка Юрївського району, при цьому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого у вигляді земельної ділянки, наданої для обслуговування вказаного будинку, позивачу було відмовлено в звязку з ненаданням ним правовстановлюючих документів на землю.

Позивач зазначав, що спірна земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі договору дарування земельної ділянки від 30.12.2005 року, що був укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2, однак, за життя ОСОБА_5 право власності на подаровану йому земельну ділянку належним чином не зареєстрував, державного акту на право приватної власності на подаровану земельну ділянку не отримав, а тому на даний час власником такої значиться ОСОБА_2. Зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_5 в даний час неможливо в звязку з його смертю, при цьому державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 30.03.2016 року за № 29012089 відмовив позивачу у реєстрації права власності на земельну ділянку на тій підставі, що із заявою до нього звернулася неналежна особа, тобто позивач.

За таких обставин позивач, будучи позбавлений можливості повністю реалізувати свої спадкові права, посилаючись на ст. ст. 3, 10, 15, 114, 213 ЦПК України, просив визнати за ним права та обовязки спадкодавця на земельну ділянку, площею 0, 2500 га, кадастровий номер :02:001:0067, яка розташована за адресою вул. Пряма, 2 с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 08.11.2014 року ОСОБА_5, з правом реєстрації за ним (позивачем) права власності вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав заявлені уточнені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги повністю визнав.

Представники третіх осіб по справі, а зокрема відділу Держгеокадастру в Юрївському районі Дніпропетровської області ОСОБА_3 та Вербуватівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заявлених вимог не заперечували.

Третя особа по справі Юрївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності та проти заявлених вимог не заперечували (ас. 136).

Третя особа по справі орган державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень Юрївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, що були залучені до участі у справі на підставі ухвали суду від 05.04.2016 року (ас. 116-117), в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином (ас. 132).

Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не зявившихся вище перелічених третіх осіб по справі, проти чого присутні в судовому засіданні учасники процесу не заперечували.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного:

- так, згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 582554 від 10.11.2014 року, ОСОБА_5 помер 08.11.2014 року (ас. 5).

Як встановлено в судовому засіданні за життя ОСОБА_5 була подарована земельна ділянка площею 0, 2500 га, розташована по вул. Пряма, 2 в с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області, при цьому договір дарування вказаної земельної ділянки був укладений між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 30.12.2005 року і посвідчений приватним нотаріусом Юрївського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1098 (ас. 16). Умовами договору передбачено, що право власності на придбану земельну ділянку відповідно до п.4 ст. 334 ЦК України виникає у обдарованого (ОСОБА_5А.) з моменту державної реєстрації цього договору та з моменту одержання її власником документів, що посвідчують право власності на неї ( Державного акта про право власності на земельну ділянку).

Разом з тим, за життя ОСОБА_5 відповідно до норм ст. 210 ЦК України не здійснив державної реєстрації договору дарування та не одержав документів, що посвідчують право власності на подаровану йому земельну ділянку, а зокрема Державного акта про право власності на земельну ділянку, при цьому з 01.01.2013 року та до дня смерті ОСОБА_5 також не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ас. 38, 39, 40).

Суд зауважує, що до 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом, який видавався новому власнику земельної ділянки на підставі цивільно-правової угоди про відчуження земельної ділянки, або цивільно-правовою угодою про відчуження земельної ділянки, до якої долучався державний акт на право власності на земельну ділянку з відповідною відміткою нотаріуса про перехід права власності , з відміткою територіального органу Держкомзему на державному акті про реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку.

Державний акт з підтвердженням державної реєстрації права власності на земельну ділянку за померлим відсутній, тобто державна реєстрація права власності на земельну ділянку до 01.01.2013 року не проводилась.

З 01.01.2013 року відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за померлим ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно , а зокрема спірну земельну ділянку, також відсутні.

Відтак, до теперішнього часу подарована ОСОБА_5 земельна ділянка площею 0, 2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою вул. Пряма, 2 с. Вербуватівка Юрївського району, перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДП № 042925, про що свідчить довідка відділу Держгеокадастру в Юрївському районі № 9-424-993-784/2-16 від 24.02.2016 року (ас. 49, 85, 100).

З матеріалів спадкової справи № 47/2015 до майна померлого ОСОБА_5, копія якої надана Юрївською державною нотаріальною конторою (ас. 54-83), вбачається, що позивач ОСОБА_1 своєчасно подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті останнього. Згідно копії заповіту від 23.12.2010 року вбачається, що ОСОБА_5 все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також усі майнові права та обовязки, які належать йому на час складання заповіту та ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті заповідав ОСОБА_1 (ас. 59).

03.12.2015 року позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_5 у вигляді житлового будинку № 2 по вул. Пряма с. Вербуватівка Юрївського району (ас.79).

Разом з тим, постановою від 02.11.2015 року «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_5 у вигляді земельної ділянки площею 0, 2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою с. Вербуватівка вул. Пряма, 2 Юрївського району, у звязку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа на земельну ділянку (ас. 82).

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України , в редакції, яка була чинною на час укладення договору дарування від 30.12.2005 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час укладення договору дарування від 30.12.2005 року, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 в редакції Закону України від 05.03.2009 року № 1066-VІ), або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК України до внесення змін зазначеним Законом).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

У зв'язку з тим, що державна реєстрація договору дарування земельної ділянки спадкодавцем ОСОБА_5 проведена не була, державний акт на право власності на землю на ім»я останнього не виготовлявся та право власності за останнім на спірну земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованим не було, такий не набув право власності на подаровану йому земельну ділянку, відповідно позивач ОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом, не може успадкувати те майно, право на яке було відсутнє у спадкодавця.

Відтак, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Натомість, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку.

Відповідно до пунктів 5, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , в редакції станом на 08.11.2014 року та ст. 27 цього ж Закону , в редакції станом на 01.01.2016 року).

Разом з тим, суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право ( об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно .

Отже, вирішення порушених в позовній заяві вимог можливе шляхом звернення позивача до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з заявою про державну реєстрацію переходу права власності на земельну ділянку , площею 0, 2500 га, що призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства , яка знаходиться за адресою вул. Пряма, 2 с. Вербуватівка Юр»ївського району Дніпропетровської області , з наданням договору від 30.12.2005 року дарування земельної ділянки, що підтверджує виникнення у спадкодавця ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно.

Оскільки, ОСОБА_5 за життя не встиг зареєструвати право власності на земельну ділянку, яка належала йому на підставі договору дарування, в органах державної реєстрації, його права та обов'язки, як спадкодавця, а саме, зареєструвати право власності на дане майно, перейшли до спадкоємця ОСОБА_1.

Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав від 30.03.2016 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну земельну ділянку , у зв»язку з тим, що відповідна заява подана неналежною особою, а саме не ОСОБА_5, який помер (ас.115), а спадкоємцем ОСОБА_1 , в звязку з чим позивач позбавлений можливості захистити свої права інакше як в судовому порядку.

Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, приймаючи до уваги, що згідно повідомлення приватного нотаріуса Григор»євої О.Л. договір дарування земельної ділянки від 30.12.2005 року за реєстровим номером 1098 до теперішнього часу недійсним не визнавався та не розривався (ас.97), суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи волю позивача щодо залишення судових витрат по справі за ним (ас.114), суд знаходить можливим залишити судові витрати по справі за позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 213, 215, 218, 222, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання прав та обовязків спадкодавця щодо реєстрації права власності на земельну ділянку - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, гр. України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 права та обов'язки спадкодавця на земельну ділянку площею 0, 2500 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: с. Вербуватівка вул. Пряма, 2, Юрївського району Дніпропетровської області, з кадастровим номером :02:001:0067, в порядку спадкування за заповітом після померлого 08 листопада 2014 року ОСОБА_5, з правом реєстрації права власності вказаної земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідними органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : С.О. Маренич