Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1319/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа Бердянський МВ УДМС України в Запорізькій області про виселення, зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося з позовом до ОСОБА_2, третя особа Бердянський МВ УДМС України в Запорізькій області про виселення, зняття з реєстраційного обліку, вказуючи, що 24.03.2008р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у сумі 140 000,00 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором 25.03.2008р. було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.03.2013р. по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернуто стягнення на вказану квартиру та виселено відповідачів із неї. Після набуття чинності вказаним рішенням суду в спірній квартирі з 26.03.2014 року зареєструвався ОСОБА_2, якому 08.10.2014р. була направлена вимогу про звільнення житлового приміщення протягом 30 днів з дня її отримання, однак останній не виконав цієї вимоги. Позивач просив виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Бердянському міському відділі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду 17 березня 2015р. повторно не з»явився, вперше не з»явившись в судове засідання 03 березня 2015р., будучи повідомленим обидва рази про день, час та місце розгляду справи. Як в перше, так і в друге засідання ним спрямовано заяву електронною поштою про відкладення розгляду справи у зв»язку з його хворобою.

Відповідно до вимог ст. 304 ЦПК України справа апеляційним судом розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 цього кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

За змістом вказаної норми, суд вирішує справу у разі повторної неявки відповідача, не зважаючи на причини його неявки.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Зважаючи на аналіз норм процесуального права, за якими у разі повторної неявки відповідача апеляційний суд може розглядати справу у його відсутності, незалежно від причин його неявки, колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника банку, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.03.2008р. між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 594, відповідно до якого банком надано позичальнику грошові кошти в сумі 140 000 грн. (а.с. 18-21).

З метою забезпечення належного виконання зобов»язань, що випливають з кредитного договору, 25.03.2008р. між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області - реєстровий № 699, відповідно до п. 1.2 якого предметом іпотеки визначено двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.03.2013р. звернуто стягнення на предмет іпотеки - вищевказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1. У виселенні ОСОБА_3 з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 з цієї квартири - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11.03.2014р. рішення Бердянського міськрайонного суду від 05.03.2013р. скасовано в частині відмовлених позовних вимог та ухвалено нове рішення, яким виселено ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 з іпотечної квартири. Рішення апеляційного суду набрало законної сили 11.03.2014 року (а.с. 11-13).

Відповідно до копії паспорта та довідки ТОВ "УК "Коменерго-Бердянськ" № 924 від 07.07.2014 року у квартирі АДРЕСА_1 з 26.03.2014 року зареє-стрований відповідач ОСОБА_2 ( а.с. 5-6, 10).

08.10.2014 року банком направлено на адресу відповідача вимогу про звільнення жи-тлового приміщення - вказаної квартири протягом 30 днів з дня отримання вимоги (а.с. 7-8).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вимогу вручено ОСОБА_2 10.10.2014 року ( а.с. 9), але він добровільно зі спірного примі- щення не виселився. Тому банк в позові просив виселити його в судовому порядку та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки в іпотеку було передано квартиру, яка є власністю на підставі договору дарування, тобто, що квартиру було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, то у відповідності до вимог ст. 109 ЖК України відповідач не може бути виселений без надання йому іншого постійного житла.

В апеляційній скарзі банк вказував на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. 109 ЖК України.

Вказаний довід апеляційної скарги заслуговує на увагу з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що власником кв. АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 11 березня 2008р. приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу Порохнєю О.В.

25 березня 2008р., передаючи цю квартиру в іпотеку ВАТ «Державний ощадний банк України, в пункті 5.1.4 договору іпотеки ОСОБА_3 засвідчила, що не існує довіреностей (інших уповноважуючих документів), виданих іпотекодавцем третім особам, що свідчать про право останніх розпоряджатись тим чи іншим чином предметом іпотеки, а квартира, яка передається в іпотеку за цим договором, є особистою власністю іпотекодавця, оскільки одержана ним під час шлюбу в дар ( а.с. 16).

Право ОСОБА_2 на користування спірною квартирою є похідним від права його дружини ОСОБА_3 як власника кв. АДРЕСА_1.

Станом на час звернення стягнення на цю квартиру як предмет іпотеки в ній була зареєстрована ОСОБА_3 разом з дочкою ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.1990р. по 26.03.2014р., звідки знявся з реєстрації тільки 26.03.2014р., зареєструвавшись в цей же день у спірній квартирі. ( а.с. 5)

Отже, відповідач ОСОБА_2 не мав будь-якого права на квартиру та не був зареєстрованим в ній до 26.03.2014р., а зареєструвався вже після набуття законної сили рішеннями судів І та апеляційної інстанції про звернення стягнення на цю квартиру та виселення з неї власника кватири - іпотекодавця ОСОБА_3

Відповідно до змісту ст. 3 ЦПК України, судовому захисту підлягають лише законні права осіб, які беруть участь у судовому розгляді.

Статтею 109 ЖК України також передбачені певні гарантії захисту лише законних прав осіб, що виселяються з іпотечного житла, придбаного не за рахунок кредитних коштів, щодо неможливості їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

Проте, ОСОБА_2 вселився у квартиру без будь-яких правових підстав, оскільки власник квартири - його дружина ОСОБА_6, за погодженням з якою він міг вселитись у її власність, станом на 26.03.2014р. вже втратила таке право на цю квартиру, а згоди іпотекодержателя на вселення та реєстрацію у спірній квартирі він також не отримав.

Таким чином, вселення і реєстрація ОСОБА_2 у спірній квартирі відбулись з порушенням закону, оскільки він вселився в квартиру та зареєструвався в ній самочинно, у зв»язку з чим на його виселення не розповсюджуються вимоги ст. 109 ЦПК України, як помилково вважав суд першої інстанції.

За таких обставин, суд необґрунтовано відмовив в задоволенні позову Банку про виселення ОСОБА_2 із спірної квартири.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги банку про зняття ОСОБА_2 з реєстрації у цій квартирі, оскільки на теперішній час відділ міграційної служби не порушував права банку, який не звертався до нього з вказаного питання. Підставою для зняття з реєстраційного обліку фізичної особи для органу реєстрації місця проживання чи перебування є рішення суду про позбавлення особи права власності або права користування житловим приміщенням, зокрема, про її виселення. Тому в задоволенні позову в частині зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 у Бердянському міському відділі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області слід відмовити з інших правових підстав.

Зважаючи на вказане, колегія вважає, що у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати із ухваленням нового рішення про задоволення позову банку в частині виселення ОСОБА_2, та про відмову в знятті відповідача з реєстраційного обліку з інших правових підстав.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у зв»язку з частковим задоволенням позову Банку на його користь з відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 517,86 грн., зокрема, сплачений судовий збір у І інстанції в розмірі 243 грн. 60 коп. та 274,26 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року у цій справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з житлового приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_1

В задоволенні вимог про зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою відмовити з інших правових підстав.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 517,86 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: