Справа № 743/1290/15-ц Провадження № 22-ц/795/501/2016 Головуючий у I інстанції - Жовток Є. А. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Вінгаль В.М., Острянського В.І.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Ріпкинського районного суду від 30 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 87997,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між банківською установою та ОСОБА_2 04 травня 2006 року був укладений кредитний договір на суму 49350 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,32 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04 травня 2011 року. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість в сумі 87997,72 грн.

Рішенням Ріпкинського районного суду від 30 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні рішення не застосував приписи ст.ст. 204, 509, 526, 527, 626, 629, 638, 1054 ЦК України, у зв'язку з чим необґрунтовано дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача зазначає, що суд безпідставно послався на наявність розрахунку заборгованості без врахування коштів, отриманих банком за реалізацію предмета застави, а також сплачених позичальником сум, що, в свою чергу, не підтверджено стороною відповідача належними письмовими доказами.

Вказує, що відсутність копії договору застави не може вплинути на результати розгляду даної справи, оскільки підставою звернення з позовом до суду є порушення відповідачем саме умов кредитного договору, а вимога про звернення стягнення на предмет застави банком не заявлялась.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на недоведеність належними і допустимими доказами тих обставин, на які послався позивач, як на підставу своїх вимог. Суд встановив, що розрахунок заборгованості за вимогами до ОСОБА_2 по іншій справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення кредитної заборгованості охоплював період з 04 травня 2006 року по 25 березня 2011 року, що в значній мірі співпадало з періодом за вимогами в даній цивільній справі. Крім того, рішенням суду від 06 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, вже стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок заборгованості 49044,62 грн.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого.

Встановлено, що між ПриватБанком, правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 04 травня 2006 року був укладений кредитний договір № CNRPAK00000006, згідно з яким останньому було видано кредитні кошти в сумі 49350 грн. на купівлю автомобіля та у розмірі 9825,4 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,32 % на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 04 травня 2011 року (а.с. 6-7).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банківської установи станом на 25 серпня 2015 року становить 87997,72 грн. (а.с. 4-5).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконував умови договору щодо належного повернення позикодавцеві грошових коштів, рішенням Ріпкинського районного суду від 06 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором № CNRPAK00000006 в сумі 49044,62 грн., що існувала станом на 25 березня 2011 року (цив. справа № 2-313/11, а.с. 68).

Таким чином, питання про стягнення заборгованості, що існувала у відповідача перед банком станом на 25 березня 2011 року, вже вирішена судом, а тому стягнення цієї суми не може бути предметом розгляду в даній справі, у зв'язку з чим ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13 квітня 2016 року оспорюване рішення Ріпкинського районного суду від 30 листопада 2015 року в частині вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору № CNRPAK00000006 від 4 травня 2006 року в сумі 49044,62 грн. станом на 25 березня 2011 року скасовано і провадження у справі в цій частині закрито.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок районного суду про відмову у задоволенні позову саме через наявність судового рішення, яким стягнута заборгованість з 04 травня 2006 року по 25 березня 2011 року, що в значній мірі співпало з періодом за вимогами до позичальника в даній цивільній справі.

Згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для виконання.

09 жовтня 2012 року головним державним виконавцем відділу ДВС Ріпкинського РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 2-313/2011, виданого 18 серпня 2012 року Ріпкинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 49649,17 грн. боргу. Постановою державного виконавця від 12 березня 2016 року вказаний виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» був повернутий стягувачеві (а.с. 86, 87). З наведеного вбачається, що рішення Ріпкинського районного суду від 06 грудня 2011 року виконано не було.

Відповідно положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1206цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

У зв'язку з тим, що рішення суду від 06 грудня 2011 року в частині стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) ще не виконано, то ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право нараховувати відсотки та пеню відповідно до умов договору.

З письмових пояснень представника позивача, наданих під час апеляційного розгляду, вбачається, що заборгованість за кредитним договором за період з 26 березня 2011 року по 25 серпня 2015 року становить 38953,10 грн., яка складається з: 9035,20 грн. - заборгованість за відсотками та 29917,90 грн. - заборгованість з пені. (а.с. 80-81).

Разом з тим, положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

На думку колегії суддів, розмір визначеної договором пені значно перевищує розмір збитків, завданих банку невиконанням зобов'язань з боку ОСОБА_2 Крім цього, апеляційний суд враховує те, що рішенням Ріпкинського районного суду від 06 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, з відповідача вже стягувалась певна пеня за порушення виконання зобов'язань, а матеріальний стан боржника є незадовільним, про що свідчить постанова державного виконавця від 12 березня 2016 року про повернення виконавчого листа стягувачеві через відсутність у ОСОБА_2 майна. Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у стягненні заборгованості з пені повністю, оскільки законодавчо така можливість йому не надана. Разом з тим, визначений позивачем розмір неустойки слід зменшити до розміру існуючої у відповідача заборгованості за кредитом, а саме до 9000 грн. що.

Враховуючи невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача, крім суми боргу за відсотками, зменшений розмір заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до правил п. 5 ст. 88 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 270,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 298,14 грн. за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду від 30 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № CNRРАК00000006 від 4 травня 2006 року за період з 25 березня 2011 року по 25 серпня 2015 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за період з 25 березня 2011 року по 25 серпня 2015 року по кредитному договору № CNRРАК00000006 від 4 травня 2006 року в розмірі 18053 (вісімнадцять тисяч п'ятдесят три) грн. 20 коп., яка складається з: 9053,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9000 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та судові витрати в сумі 270,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 298,14 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: