Справа № 310/916/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вказуючи, що з 09.11.2012 року йому встановлена безстроково друга група інвалідності з необхідністю нагляду у дільничного психіатра. Висновком МСЕК йому рекомендовано працевлаштування підсобним робітником, але влаштуватись на роботу він не має можливості через психічні вади. Його соціальна пенсія становить 979 грн., якої не вистачає навіть на ліки. Грошові кошти, які заробляє його мати вистачає на оплату комунальних платежів і на його періодичну госпіталізацію на стаціонарне лікування.

Його батько з 2012 року проживає окремо і не надає йому матеріальної допомоги в добровільному порядку, хоча має таку можливість, оскільки працює в Бердянському центрі професійно-технічної освіти №25.

Просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.01.2013 року.

Позивач у судове засідання не з'явився. Про слухання справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що має можливість оплачувати аліменти в розмірі 400 гривень, оскільки на його утриманні знаходиться малолітня дитина, він має не оплачений кредит, а також навчається у вищому учбовому закладі за контрактом на заочній формі навчання. Останнім часом матеріально сина не підтримував, оскільки проходив лікування і йому потрібні були грошові кошти.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Зі свідоцтва про народження від 29.10.1990 року (а.с.5), видно, що батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно копії довідки ОСББ «Жовтий будинок» ОСОБА_1 проживає з матір'ю - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, м., Бердянськ, Запорізька область (а.с. 7).

Судом встановлено, що мати позивача працює в Комунальному підприємстві «Міський Палац спорту» Бердянської міської ради і її середня заробітна плата складає 1344,99 грн. (а.с.8).

З 09.11.2012 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності безстроково (а.с. 6). Він знаходиться під наглядом у лікаря-психіатра КУ «БПНД» з 1994 року в зв'язку з психічним захворюванням і потребує підтримуючого лікування (а.с. 33, 43, 45).

Стаття 75 ч. 3 СК України відносить інвалідів ІІ групи до категорії непрацездатних.

У ст. 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Аналізуючи зазначені нормативні акти та надані суду докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є непрацездатним.

На підтвердження розміру витрат на лікування суду надано копію медичної картки позивача з призначенням лікаря та довідку аптеки №1 ТОВ «Ларга-М» про вартість ліків, які необхідні для його лікування в сумі 737,61 грн. (а.с.44-45).

Згідно довідки Бердянського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області № 1201 від 03.03.2016 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Бердянському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області та отримує соціальну пенсію інваліда з дитинства ІІ групи в розмірі 1104,00 грн. (а.с.34).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1, якому встановлена ІІ група інвалідності безстроково, потребує постійного нагляду лікаря, йому необхідне підтримуюче лікування, вартість якого складає 737,61 грн.. Суд вважає, що розмір пенсії позивача є недостатнім для оплати комунальних послуг, витрат на придбання харчування, одягу та лікування, що свідчить про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі.

Визначаючи можливість відповідача надавати матеріальну допомогу суд виходить з наступного.

ОСОБА_2 згідно довідки ДНЗ «Бердянський центр професійно-технічної освіти» № 223 від 22.02.2016 року працює у даному закладі і йому за січень 2016 року заробітна плата не нараховувалась. Протягом лютого 2016 року заробітна плата працівнику буде нарахована за два місяці поточного року (а.с. 25).

За довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» №11-01/203 від 22.02.2016 року ОСОБА_2 має діючий кредит в розмірі 8945,00 грн. (а.с.27), але зазначена довідка не містить відомостей про розмір непогашеного кредиту та щомісячних оплат по ньому. За таких відомостей неможливо визначити реальні щомісячні витрати відповідача на його відшкодування.

Із наданих суду детального розпису сукупної вартості кредиту, графіку погашення кредитної заборгованості та сплати страхових платежів, які підписані ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_2 видно, що відповідач має щомісячні грошові зобовязання за кредитом по 522,54 грн., які закінчуються у листопаді 2016 року (а.с.28-29).

Із договору про надання освітніх послуг №7291 від 18.08.2015 року видно, що ОСОБА_2 навчається в Бердянському державному педагогічному університеті на заочній формі навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року. Загальна вартість освітньої послуги становить 3600 грн. Вартість за семестр навчання становить 1800 грн. Оплата за умовами договору проводиться посеместрово до 15 січня за весняний семестр поточного року 1800 грн. (а.с. 26). Суд вважає, що зазначений договір не може підтверджувати матеріальний стан відповідача, оскільки на час звернення позивача до суду виплати відповідачем за останній семестр навчання уже здійснені, а в подальшому витрати на навчання договором не передбачено.

Надана суду довідка ОСББ «Фортуна» від 22.02.2016 року про спільне проживання відповідача з ОСОБА_5 та її одним неповнолітніми та двома малолітніми дітьми не може бути враховано судом для визначення матеріального стану відповідача, оскільки обов'язок по утриманню зазначених дітей несуть їх мати та батько.

Відповідач зазначав у судовому засіданні, що на його утриманні знаходиться чотирьохрічна дочка, але належних та допустимих доказів цього не надав.

Враховуючи зазначені докази, суд вважає, що ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки в порядку ст. 61 ЦПК України судом встановлено, що відповідач отримує пенсію та заробітну плату в загальному розмірі 3830 грн., а його зобовязання за кредитами є незначними і вони носять тимчасовий характер.

Стаття 200 СК України визначає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у 182 цього кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує розміру заробітної плати матері позивача ОСОБА_3, яка крім матеріальної допомоги доглядає за хворим ОСОБА_1, матеріальний стан позивача та відповідача і вважає, що на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку доходу.

Стаття 201 СК України передбачає, що до відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Позивач просив стягнути аліменти з 01.01.2013 року, але суду не надано належних та допустимих доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати. За таких обставин відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час.

Виходячи з вимог ст. 201 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача від дня пред'явлення позову, тому стягнення аліментів слід почати з 09.02.2016 року.

Керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 182, 191, 198, 200 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 09 лютого 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя