У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Беседіна Владислава Івановича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 18 вересня 2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за умовами якого останньому було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 2000000 доларів США із строком повернення 18 вересня 2028 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2013 року складає 985926,23 доларів США. Посилаючись на наведене, просило задовольнити позов.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором по процентах у розмірі 77474,40 дол. США,що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення судового рішення складає 619252 грн 86 коп., пеню у розмірі 37 003 грн 65 коп. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено із резолютивної частини рішення суду вказівку про загальну суму заборгованості, яка підлягала стягненню, - 659697 грн 51 коп. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

БеседінВ.І., який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив із того, що з урахуванням сплати відповідачем кредиту з випередженням графіку його погашення, встановленого за договором, позивач не набув права достроково вимагати повернення чергових платежів по кредитному договору, оскільки таке призведе до дисбалансу договірних відносин сторін.

Однак повністю з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 18 вересня 2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за умовами якого останньому було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 2000000 доларів США із строком повернення 18 вересня 2028 року.

Обгрутовуючи позов банк вказував на те, що відповідач неналежно виконував зобов'язання за кредитним договором, зокрема, по сплаті процентів, у зв'язку з чим у нього виникло право вимагати як стягнення заборгованості по процентах, так і дострокового повернення всієї суми кредиту, загальний розмір яких станом на 31 липня 2013 року складає 985926,23 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно п. п. 2. 6. 2. п. 2. 6. ст. 2 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, комісій, зборів та інших належних до сплати платежів за договором протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення у випадку, якщо, зокрема, позичальник не виконав будь-яке зобов'язання за цим договором.

З огляду на викладене, сторони договору встановили умови за яких у позичальника виникає обов'язок по достроковому поверненню кредиту, та порядок, при дотриманні якого у кредитора виникає право вимоги про його дострокове повернення. Врегулювання на власний розсуд своїх відносин в цій частині сторонами договору не суперечить положенням чинного законодавства.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на вказані норми права, не врахував, що право дострокової вимоги за обставин, на які вказує позивач, передбачено умовами договору, який недійсним не визнаний.

Невиконання стороною умов договору, наслідком чого є виникнення для неї негативних наслідків, що передбачені умовами договору і які просить застосувати інша сторона, не може свідчити про дисбаланс договірних відносин сторін, як про це помилково вказано в рішенні апеляційного суду.

Такі умови договору є результатом досягнутої домовленості сторін, внаслідок чого ними укладено правочин саме на цих умовах.

Дисбаланс інтересів сторін може мати місце при укладенні договору і визначенні їх прав та обов'язків за ним, а не при його виконанні.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим рішення апеляційного суду у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову, не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до цього суду.

Судові рішення, якими позовні вимоги задоволені, не оскаржуються, тому їх законність судом касаційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Беседіна Владислава Івановича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року у частині залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук