Провадження № 2/344/1822/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ Лілея-НВ про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 20/05/2012 р. між сторонами укладено договір на створення та передачу літературного твору 200 вулиць Івано-Франківська. Позивач передав рукопис відповідачеві, який видав книгу. Однак відповідач не сплатив позивачу авторську винагороду, яку було стягнуто за рішенням суду. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні нарахування та 3% річних в сумі 16711,57 гривень.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов з тих підстав, що розрахунок відповідача невірний, відповідач немає заборгованості перед позивачем у зв`язку із стягненням грошових коштів, присуджених рішенням суду, виконавче провадження закрито.

Судом встановлено наступні обставини.

20/05/2010 р. між сторонами укладено договір на створення та передачу літературного твору 200 вулиць Івано-Франківська. В п. 4.1.зазначеного договору передбачено, що відповідач надає позивачу гонорар в сумі 39000 гривень не пізніше 31/12/2001 р. відповідно до п. 4.2. договору 30% гонорару в сумі 11000 відповідач сплачує не пізніше 01/04/2011 р.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 01/11/2014 р. по 01/05/2015 р.

18/02/2015 задоволено позов позивача до відповідача, яким стягнуто заборгованість за договором сторін в сумі 31000 гривень авторської винагороди, 6000 гривень інфляційні нарахування, 2400 гривень 3% річних.

16/04/2015р. рушення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області.

01/07/2015 р. ухвалою Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ залишено без змін рішення місцевого та ухвалу апеляційного суду.

Відповідно до ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування за період з листопада 2014 по квітень 2015 р. на суму 37000 гривень боргу становить 14097 гривень (Листопад 2014 р. 703 гривень, Грудень 2014 1110, Січень 2015- 1147 гривень, Лютий 2015 р. - 1961 гривень, Березень 2015 р. 3996 гривень, Квітень 2015 р. 5180 гривень). Борг на суму 37000 гривень складає 31000 гривень авторської винагороди та 6000 гривень несплачених інфляційних витрат, встановлених рішенням суду та не сплачених відповідачем.

Отже розрахунки інфляційних нарахувань позивача і відповідача не відображають об`єктивне арифметичний обчислення відповідних нарахувань.

Разом з цим відповідно до розрахунку позивача три проценти річних за період з листопада 2014 по квітень 2015 р. на суму 31000 гривень становить 461,17 гривень.

Будь-якого обґрунтованого розрахунку відповідач на спростування вказаної суми стягнення суду не подав.

Відповідно до змісту позовної заяви відповідач сплатив борг частинами в травні та червні 2015 р.

Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Таким чином позов частково обґрунтовано належними на те правовими підставами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягнути з ТзОВ Лілея-НВ на користь ОСОБА_3 14097 гривень інфляційних нарахувань, 3% річних 461,17 гривень, 487,2 гривень судового збору;

в іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський