Справа № 460/1465/15-ц
Провадження №2/460/269/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Швед Н.П.

при секретарі - Кондратюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Яворові, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що 07 листопада 2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого, він позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 9 000 (девять тисяч) Євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.11.2010 року було еквівалентно 100 323 (сто тисяч триста двадцять три) грн. 57 коп., в цей же день кошти було передано відповідачу.

Факт передачі відповідачу коштів підтверджується розпискою написаною ОСОБА_2.

Згідно п.3-4 договору позики від 07 листопада 2010 року проценти нараховуються у розмірі 17% річних станом на 04.11.2011р. та 04.05.2012р. на суму позики, що не повернута позичальником у власність позикодавця на день нарахування процентів та підлягають сплаті протягом трьох календарних днів з дня нарахування.

Відповідно до п.5 договору позики від 10 листопада 2010 року, позичальник зобовязується повернути суму позики позикодавцю в наступному порядку: 5 000 Євро до 08.11.2011 року; 4 000 Євро до 08.05.2012 року.

Однак, відповідач свої зобовязання по виконанню договору позики не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 4 000 Євро, що станом на 07.05.2015 року, згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно - 94 446,56 гривень.

Просить ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити стягнути з відповідача в його користь 94 446,56 грн. - суми позики та 944,47 грн. сплаченого судового збору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 4 000 Євро боргу відповідно до договору позики від 07.11.2010 року, а саме, 2 341 Євро - суму основного боргу та відповідно до п.4 договору позики проценти за користування позикою, на суму позики, що не повернута на день нарахування процентів, в розмірі 3 521,61 грн. - станом на 04.11.2011р. та 4 676,86 грн. станом на 04.05.2012р., що становить 4 559,20 Євро та є значно більшою сумою ніж та, яку він просить стягнути.

Відповідач та її представник в судових засіданнях 01.10.2015р. та 09.11.2015р. просили суд надати термін для мирного вирішення спору, однак в подальшому в судових засіданнях проти позову заперечили, покликавшись на те, що відповідачкою 30.03.2009 року було укладено договір позики №7 від 30.03.2008 року між ТзОВ "Балмікс" в особі директора ОСОБА_3 на підставі якого вона отримала 184 700 грн. для купівлі квартири, щоб погасити борг відповідач змушена була укласти договір з позивачем. Крім цього, пояснила, що сама особисто до позивача за коштами не зверталася мати позивача

запропонувала їй взяти участь у доступному житлі та оформити договір позики з позивачем, позивача не бачила жодного разу. Покликалася на те, що суму в розмірі 6 659 Євро вона повернула, а саме 05.11.2011 року - 1000 Євро + 16 830 = 1 530 Євро, 11.10.2012р. - 1 360 Євро (14 200 грн.), 07.11.2013р. - 1 360 Євро, 10.11.2014р. - 1 360 Євро, 1 745 доларів, залишилося несплачено 2 341 Євро. Вважає, що вона перед ним не має жодного боргу, оскільки переплатила цій сім"ї 61 615 грн. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки на даний час вона не має можливості віддати кошти.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 07 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець позичив позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 9 000 (девять тисяч) євро, що на момент позики, згідно курсу НБУ еквівалентно 100 323 (сто тисяч триста двадцять три) грн. 57 коп., в цей же день кошти були отримані відповідачем.

Факт отримання позики у вказаній сумі підтверджується розпискою написаною ОСОБА_2, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п.5 договору позики від 10 листопада 2010 року, позичальник зобовязується повернути суму позики позикодавцю в наступному порядку: 5 000 Євро до 08.11.2011 року; 4 000 Євро до 08.05.2012 року.

Однак, незважаючи на особисті зобовязання повернути борг, у встановлений в розписці термін до 08 травня 2012 року, відповідач своїх зобов'язань за договором позики повністю не виконала, позивачу повернуто лише частину боргу в сумі 6 659 Євро, тобто 2 341 Євро основного боргу позивачу повернуто не було, даний факт підтвердила сама відповідач.

Крім цього, відповідно до п.3-4 договору позики від 07 листопада 2010 року проценти нараховуються в розмірі 17% річних станом 04.11.2011р. та 04.05.2012р. на суму позики, що не повернута позичальником у власність позикодавця на день нарахування процентів та підлягають сплаті протягом трьох календарних днів з дня нарахування.

Відвідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов"язки за договором позики, у тому числі й повернення предмета позики або рівності кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а й позикодавець набуває за цим договором тільки право.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на

позичальникові лежить зобов"язання повернути суму позики у строк та в порядку, що

передбачені договором. Як вбачається вищевказаний договір оформлений відповідно до вимог цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦПК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, в порушення умов зобовязання, а також ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконала.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд, як зазначено вище в рішенні, зробив висновок, що між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суми позики), яка ним отримана від позивача, з урахуванням п.3 вказаного договору, а саме, 17% річних за користування позикою.

Згідно п.4 договору позики від 07 листопада 2010 року проценти нараховуються 04.11.2011р. та 04.05.2012р. на суму позики, що не повернута позичальником у власність позикодавця на день нарахування процентів та підлягають сплаті протягом трьох календарних днів з дня нарахування.

Суд відхиляє покликання відповідача на документи долучені до матеріалів справи, а саме договір позики №71/12 від 30 березня 2009 року, акт прийому-передачі квартири від 28 грудня 2010 року, оскільки такі жодного відношення до даного позову не мають. Крім цього, відповідач та її представник в чергових судових засіданнях, а саме 01.10.2015р. та 09.11.2015р. з власної ініціативи просили відкласти розгляд справи для мирного вирішення спору, тобто зобов"язання, які виникли за договором позики від 07 листопада 2010 року визнавали.

Крім цього, як вбачається з розписки відповідач періодично проплачувала борг за позикою, а саме, 05.11.2011 року - 1000 Євро + 16 830 = 1 530 Євро, 11.10.2012р. - 1 360 євро (14 200 грн.), 07.11.2013р. - 1 360 Євро, 10.11.2014р. - 1 360 Євро, 1 745 доларів, що становить 6 659 Євро, тобто визнавала свої зобов"язання перед позивачем по сплаті боргу, даний факт відповідач підтвердила і в судовому засіданні.

Оскільки, відповідач добровільно повернути борг не бажає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості відповідно до договору позики є підставними, а тому позов підлягає задоволенню.

Крім цього, з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню підлягає судовий збір сплачений позивачем за подання заяви до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.526, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) , що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, борг за договором позики б/н від 07.11.2010 року в розмірі 4 000 (чотири тисячі) євро, що станом на 07.05.2015 року складає 94 446 ( девяносто чотири тисячі чотириста сорок шість) грн. 56 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) , що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 944 (девятсот сорок чотири) грн. 48 коп..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Швед Н.П.