Справа № 156/1144/15-ц Провадження № 22-ц/773/671/16 Головуючий у 1 інстанції: Шумський А.А.
Категорія: 47 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар судових засідань Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

представника Грядівської сільської ради Бородчука М.В.,

представника третьої особи ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області про визнання державного акту на землю недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, Грядівської сільської ради про визнання державного акту на землю недійсним.

Покликалась на те, що на підставі рішення Грядівської сільської ради від 12 листопада 1993 року № 7/2 їй було передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,5325 га для особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Право власності на вказані земельні ділянки підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 19 вересня 1996 року. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки, ділянки складаються з: ділянка Д-1 площею 0,2747 га.; ділянка Д-2 площею 0,1247 га.; ділянка Д-3 площею 0,1331 га. Вказувала, що тривалий час на земельній ділянці Д-2 площею 0,1247 га. вирощує сільськогосподарські культури. Власником сусідньої земельної ділянки є відповідач ОСОБА_5 Зазначала, що дозволяла ОСОБА_5 проїжджати сільськогосподарською технікою по належній їй на праві власності земельній ділянці так як вони підтримували дружні добросусідські відносини. У вересні 2014 року між сторонами виник конфлікт щодо меж суміжних земельних ділянок, у результат чого вона звернулася до Грядівської сільської ради із письмовою заявою щодо вирішення земельного спору. Відповідно до акту комісії Грядівської сільської ради від 17 вересня 2014 року, при замірах земельних ділянок ОСОБА_5 державний акт НОМЕР_2 від 15 листопада 2012 року площею 0,0726 га. та ОСОБА_3 державний акт НОМЕР_1 від 19 вересня 1996 року встановлено, що розміри їх ділянок відповідають розмірам згідно державних актів. 9 грудня 2014 року повторно звернулась до Грядівської сільської ради щодо закріплення меж земельної ділянки, на що 25 грудня 2014 року отримала відповідь, що закріпити межовими знаками межі суміжних земельних ділянок неможливо, оскільки існують накладки двох земельних ділянок, які відбулись при приватизації земельних ділянок. Зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю їй був виданий 19 вересня 1996 року у спосіб передбачений законодавством, а відповідачу ОСОБА_5 15 листопада 2012 року. При видачі державного акту було визначено межі її земельної ділянки, а тому працівники земельного кадастру повинні були дотриматись вказаних меж при видачі державного акту на право власності ОСОБА_5 Враховуючи наведене просила визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 виданий 15 листопада 2012 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 10 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (ст.1 ЦПК України).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Оскаржуване рішення не відповідає вимогам наведених норм Закону.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вважав, що вимоги позивача носять формальний, надуманий характер і їх задоволення приведе до ще більшої ескалації конфлікту і порушить всі принципи добросусідства тому, що у відповідача не буде можливості проїхати до своєї присадибної земельної ділянки. Суд вказував, що сторони ствердили добровільність та узгодженість передачі частини земельної ділянки ОСОБА_3 у користування ОСОБА_5 і що право володіння позивачем земельною ділянкою в розмірі 0,1247 га. не порушене і буде належно узаконене.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 19 вересня 1996 року ОСОБА_3 на підставі рішення Грядівської сільської ради Іваничівського району №7/2 від 12.11.1993 року передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,5325 га, що розташована на АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Держкомзему від 15 квітня 1993 pоку № 28, роботи зі складання державного акта включають в себе, крім іншого, узгодження меж земельних ділянок із суміжними власниками - землекористувачами.

Як вбачається із плану зовнішніх меж земельної ділянки, який міститься у виданому ОСОБА_3 Державному акті (а. с. 7), у власність позивача передано три відокремлених земельних ділянки з конкретно визначеними межами, які погоджені суміжними землекористувачами.

Так, предметом даного позову є накладення двох суміжних земельних ділянок, у зв'язку з чим позивач просила визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий її сусіду ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування земельних ділянок від 11 жовтня 2012 року (а. с. 89-90) ОСОБА_1 подарував ОСОБА_5 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3603 га, кадастровий номер якої НОМЕР_4, новий кадастровий номер НОМЕР_5 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2499 га кадастровий номер якої НОМЕР_6 новий НОМЕР_7, розташовані на АДРЕСА_1. Подаровані земельні ділянки належали ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_8, виданого Грядівською сільською радою 24 червня 2005 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 виданого Грядівською сільською радою 24 червня 2005 року.

На підставі даного договору дарування ОСОБА_5 було виготовлено два Державних акти на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Державний акт серії НОМЕР_2 відповідно до якого ОСОБА_5 на праві власності належить 0,0727 га земельної ділянки та Державний акт серії НОМЕР_10 відповідно до якого ОСОБА_5 на праві власності належить 0,2876 га земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0,0727 га є суміжною до земельної ділянка ОСОБА_3, яка в Державному акті зазначена як «Д-2» відповідно до наявного в державному акті плану від літери «В» до літери «Г».

Відповідно до ситуаційної схеми (а. с. 46), складеної Іваничівським районним виробничим відділом Волинського регіонального управління Центру ДЗК по межі суміжних землекористувачів, яким є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відбулось накладення земельної ділянки останнього на земельну ділянку позивача. Площа накладення складає 217 кв.м.

В судовому засіданні, жодна з осіб, які беруть участь у справі не заперечувала факту накладення земельної ділянки, що належить ОСОБА_5 на підставі Державного акту серії НОМЕР_2 на належну ОСОБА_3 на праві власності земельну ділянку, яка в Державному акті серії НОМЕР_1 значиться як «Д-2»

Не заперечуючи наявності накладення земельних ділянок у площі, що зазначена у ситуаційній схемі, відповідач ОСОБА_5 та його представник вказували, що ОСОБА_3 в добровільному порядку надала частину належної їй земельної ділянки ОСОБА_5

Про добровільність та узгодженість передачі ОСОБА_3 частини земельної ділянки ОСОБА_5, вказував і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Однак такі доводи не відповідають нормам матеріального права, а тому не можуть братись до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Підстави та порядок припинення прав на землю визначені в главі 22 ЗК України. Ці норми передбачають підстави припинення прав (права власності та права користування) на земельні ділянки як у добровільному, так і примусовому порядку, з об'єктивних і суб'єктивних причин, а також за наявності та відсутності вини власників і землекористувачів.

Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений у ст. 141 ЗК України і є вичерпним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст. ст. 140 -149 ЗК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, при передачі ОСОБА_1, оскільки саме він був первинним власником земельної ділянки, площею 0,0727 га, яка згідно Державного акту серії НОМЕР_2 на даний час належить ОСОБА_5, частини ділянки, яка накладається, спочатку потрібно було вилучити у встановленому законом порядку у її землекористувача, яким була ОСОБА_3, а потім вирішувати питання про надання її іншим особам.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-267цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що у передбаченому законом порядку частина земельної ділянки у ОСОБА_3 не вилучалась, будь-які цивільно-правові угоди до даної частини земельної ділянки також не укладались.

Згідно зі ст. 22, 23 ЗК України, у редакції, що була чинною на момент передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у власність, право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Тобто, право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею Державного акту і є первинним по відношенню до виникнення у ОСОБА_5 права власності на належну йому земельну ділянку.

Право особи на земельну ділянку, яку їй передано за рішенням органу місцевого самоврядування, є охоронюваним законом інтересом і підлягає судовому захисту.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Згідно з п. «б» ч. 2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Положеннями ст. 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

В судовому засіданні встановлено, що при виготовлені технічної документації із землеустрою по складанню державного акта на право власності на земельні ділянки ОСОБА_5, у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_3 землевпорядної документації на належні їй на праві власності земельні ділянки в електронній формі, відбулось накладення суміжних земельних ділянок. При цьому представник Іваничівського районного відділу Волинського регіонального центру Державного земельного кадастру вказував, що при встановлені меж в натурі земельної ділянки ОСОБА_5 не були враховані межі земельної ОСОБА_3 з виходом на місцевість.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю.

Згідно зі ст. 155 ЗК України у разі видання акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що Державний акт серії НОМЕР_2 відповідно до якого ОСОБА_5 на праві власності належить 0,0727 га, порушує законні права та інтереси ОСОБА_3, як власника земельної ділянки, а тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищенаведеним нормам, відповідачі не надали жодних доказів на спростування доводів позовної заяви, щодо законності Державного акту серії НОМЕР_2 виданого 15.11.2012 року.

Доводи відповідача про пропуск ОСОБА_3 строків позовної давності є безпідставними, оскільки в судовому засіданні позивач вказувала, що їй не було відомо про наявність у ОСОБА_5 Державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_2. Такі твердження позивача відповідачем не спростовані.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що із-за неправильного застосування судом норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 березня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 серії НОМЕР_2, виданий 15.11.2012 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: