АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 22 вересня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», назва якого змінена на ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №8/2006/840-К/1401-ПР, згідно умов якого, останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 57.000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 вересня 2013 року.

Зазначали, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1401-ПР/3.

З тією ж метою, 22 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №1401-ПР/4.

Вказували, що банк умови кредитного договору від 22 вересня 2006 року виконав у повному обсязі.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору відповідачі у повному обсязі не виконують свої зобов'язання по поверненню кредиту, не здійснюють чергові погашення, чим порушують взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору та договорів поруки, внаслідок чого станом на 29 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 578.215 доларів США 29 центів, що станом на 29 квітня 2015 року еквівалентно 12.872.463 грн. 57 коп., з яких: 55.722 долари США 79 центів, що еквівалентно 1.240.523 грн.37 коп., заборгованість за кредитом; 51.684долари США 97 центів, що еквівалентно 1.150.631 грн. 77коп., заборгованість по процентам за користування кредитом; 449.589 доларів США, що еквівалентно 10.008.932 грн.85 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 21.218 доларів США 53 центи, що еквівалентно 472.375 грн. 57 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом, яку просили стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/1401-ПР від 22 вересня 2006 в розмірі 184.349 доларів США 79 центів, що еквівалентно 4.104.054 грн.06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 55.722 долари США 79 центів, що еквівалентно 1.240.523 грн.37 коп., заборгованості за відсотками 51.684 долара США 97 центів, що еквівалентно 1.150.631 грн.77 коп., пені в розмірі 55.722 долари США 79 центів, що еквівалентно 1.240.523 грн., комісії в розмірі 21.218 доларів США 53 центи, що еквівалентно 472.589 грн. В іншій частині позову відмолено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині, якій позов задоволено, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього на корись банку заборгованість за спірним кредитним договором у загальному розмірі 45.036 доларів США 44 центи, що еквівалентно 977.290 грн.75 коп.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 22 вересня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», назву якого змінено на ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №8/2006/840-К/1401-ПР, згідно умов якого, останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 57.000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 20 вересня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1401-ПР/3.

З тією ж метою, 22 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №1401-ПР/4.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням №26 від 05 лютого 2015 року розпочато з 06 лютого 2015 року процедуру виведення ПАТ КБ «Надра» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За правилами ст.ст.546,575 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі та на умовах визначених кредитним договором.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 виконував неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості станом на 29 квітня 2015 року у загальному розмірі 578.215 доларів США 29 центів, що станом на 29 квітня 2015 року еквівалентно 12.872.463 грн.57 коп., з яких: 55.722 долари США 79 центів, що еквівалентно 1.240.523 грн. 37 коп., заборгованість за кредитом; 51.684долари США 97 центів, що еквівалентно 1.150.631 грн.77 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом; 449.589 доларів США, що еквівалентно 10.008.932 грн.85 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 21.218 доларів США 53 центи, що еквівалентно 472.375 грн. 57 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що вони законні та обґрунтовані саме в тій частині, в якій позов задоволено, заперечення відповідача про зменшення суми заборгованості у повному обсязі безпідставні, а письмова заява відповідача про застосування строків позовної давності не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується у повній мірі з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення ? невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

З п.3.3.3. спірного кредитного договору №8/2006/840-К/1401-ПР від 22 вересня 2006 року вбачається, що сторонами визначено внесення позичальником чергового мінімального платежу щомісячно до 20 числа поточного місяця.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У зв'язку з порушенням позичальником взятих на себе зобов'язань по погашенню заборгованості банком 28 серпня 2008 за вихідним №690 на адресу ОСОБА_2 було направлено претензію про повне погашення заборгованості, яка утворилася станом на 01 березня 2008 року (а.с.65).

Тобто, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши вказану письмову вимогу від 28 серпня 2008 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом місяця з дати одержання цієї вимоги.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки, строк виконання основного зобов'язання було змінено письмовою вимогою про повернення заборгованості - на 28 вересня 2008 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак позивач звернувся до суду з зазначеним позовом лише у серпні 2015 року, тобто зі спливом трирічної позовної давності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-990цс15 від 27 січня 2016 року, яка згідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що після зміни строку виконання зобов'язання до 28 вересня 2008 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення.

Звернення ПАТ КБ «Надра» з позовом до відповідачів, який ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року залишено без розгляду, не зупинило перебіг позовної давності, оскільки ч.1 ст.256 ЦПК України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Підстави залишення позову без розгляду стосуються недоліків при поданні позову або неналежних дій (бездіяльності позивача у певних випадках). Метою норми цієї статті є перш за все запобігання зловживання правом з метою штучного продовження строку позовної давності.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.3 ст.267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_2 02 листопада 2015 року, до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, звернулась до суду з заявою, в якій просила застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «Надра» та відмовити йому у задоволенні позову (а.с.72-79).

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що строк повернення всієї суми кредиту є таким, що настав з 28 вересня 2008 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у серпні 2015 року, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності у зв'язку з наявністю у матеріалах справи відповідної заяви відповідача, яка в силу вимог ст.267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову і стягнення судового збору з подальшою відмовою у цій частині позову на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2016 року в частині задоволення позову та стягнення судового збору скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.