Провадження №: 2/752/1541/16
28.03.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Лебедєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,
19.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення.
В обґрунтування заявлених вимог, позивачем зазначено, що йому належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів м. Києва від 16.06.1995 року за № НОМЕР_1 та зареєстрованого в БТІ 03.07.1995 року. У 1992 році до його квартири в статусі тимчасових мешканців поселилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з тих підстав, що у ОСОБА_2 було скрутне матеріальне становище, своє житло вона здала в оренду, а проживала у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Між ними одразу була домовленість, що ОСОБА_2 не буде претендувати на його квартиру, оскільки має своє житло, а саме квартира АДРЕСА_3. Зазначив також, що спільного господарства з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи не вів, не обіцяв ОСОБА_2 укласти з нею шлюб. З 2008 року відносини між ними погіршилися. Відповідачі постійно створювали конфлікті ситуації, погрожували йому, внаслідок чого він змушений був залишити свою квартиру та переїхав до ОСОБА_4, з якою у 2012 році зареєстрував шлюб. Оскільки відповідачі не бажають в добровільному порядку залишити квартиру, яка належить йому на праві приватної власності, чим створюють перешкоди для нього та членів його родини у користуванні власністю, просив виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.
У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав, просив задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні відсутні, судові повістки надсилалися за адресою їх фактичного місця проживання, однак повернуті до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони.
З огляду на викладене, врахувавши думку позивача, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності відповідачів, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних.
Заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовних вимог з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Московської районної Ради народних депутатів м. Києва від 16.06.1995 року за № НОМЕР_1 та зареєстрованого в БТІ 03.07.1995 року (а.с. 5).
За даними довідки форми № 3 на квартиру АДРЕСА_1 виданої КП «ЖЕО-109» 11.06.2014 року за № 1022, у квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 як власника особового рахунку з 23.11.1989 року (а.с. 8).
Звертаючись в суд з позовом, позивач посилається на те, що у 1992 році до належної йому на праві приватної власності квартири в статусі тимчасових мешканців вселилися ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Будучи присутнім у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 є його сином, однак з його матір»ю ОСОБА_2 він не перебував ні у зареєстрованому шлюбі, ні у фактичних шлюбних стосунках. Дозволив ОСОБА_2 пожити в його квартирі для покращення її ж матеріального стану, оскільки остання здала в оренду квартиру, яка належить їй на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Сторони у справі домовилися, що ОСОБА_2, разом з сином може проживати у спірній квартирі до виповнення останньому 18 років. Також повідомив суду, що, він зі своєю дружиною ОСОБА_4 купив для ОСОБА_3 окрему квартиру, однак останній відмовився туди переселитися.
Відповідно до ст. 98 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Наразі, приймаючи до уваги, що відповідачі не є членами сім»ї позивача, не зареєстровані у спірній квартирі, за твердженням позивача в належній йому на праві приватної власності спірній квартирі проживали з його згоди тимчасово, мають окреме житло, однак не бажають в добровільному порядку звільнити квартиру, що належить позивачу на праві приватної власності, чим створюють останньому перешкоди у користуванні його ж власністю, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про їх виселення з квартири АДРЕСА_1.
Судові витрати від яких позивач був звільнений при зверненні в суд з позовом стягнути на користь держави з відповідачів за правилами ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 98 ЖК УРСР, ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 213, 224 ЦПК України, суд -
позові вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, задовольнити.
Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п»ятсот п»ятдесят одна) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Плахотнюк К.Г.