Справа № 165/180/16-ц
Провадження № 2/165/185/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області

в складі головуючого судді Ушакова М.М.,

при секретарі Лубаєвській Л.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волиньвугілля» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку при звільненні, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 26 січня 2016 року звернувся до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до відповідача - Державного підприємства «Волиньвугілля» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2008р. його було прийнято на роботу у відокремлений підрозділ «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» гірником підземним, внаслідок переведень працював гірником підземним 3 розряду, гірником підземним 6 розряду.

03 липня 2015р. був звільнений з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін згідно наказу №119/к 02.07.2015р.

В день отримання трудової книжки він просив виплатити йому розрахункові, однак відповідач не виплатив йому належні гроші пославшись на їх відсутність. Тобто розрахунок з ним не проводився з вини підприємства, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Покликається на статтю 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення та статтю 117 КЗпП України, згідно якої передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначає, що згідно довідки ВП «Шахта «Бужанська» від 30.11.2015р. № 1461/7.2.4/01-19, отриманої ним 11 грудня 2015р., належні розрахункові при звільненні були виплачені йому в наступні строки: 26 серпня 2015р. 2318,80 грн., 31 серпня 2015р. 257,64грн.

Його середньоденний заробіток становить 395,07грн., що підтверджується листом відповідача від 30.11.2015р. № 1461/7.2.4/01-19.

Після звільнення його з роботи він ніде не працює, перебуває на обліку в Нововолинському міському центрі зайнятості з 17 серпня 2015р., що підтверджується трудовою книжкою та довідкою центру зайнятості. Згідно довідки від 14.12.2015р. № 2174 в серпні 2015 року йому виплачено допомогу по безробіттю в сумі 1981,80 грн.

Згідно наданого розрахунку, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку, тобто з 03 липня 2015р. по 30 серпня 2015р. включно становить 14019,18 грн.

Зазначає, що для звернення в суд за вирішенням трудового спору статтею 233 КЗпП України встановлений тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Точної суми розрахункових та дату виплати останньої суми боргу по заробітній платі він не знав, оскільки заробітна плата виплачувалась йому не регулярно і не за повні місяці, а незначними частинами (у відсотках). Письмового повідомлення від шахти про нараховані суми, належні йому при звільненні, перед виплатою зазначених сум він не отримував.

Крім того, шахта «Бужанська» затягнула час з надісланням відповіді на адвокатський запит в його інтересах. Так, на адвокатський запит щодо заборгованості по заробітній платі від 23.11.2015р. відповідь шахтою була надіслана йому 09 грудня 2015 року, що вбачається зі штемпеля на конверті, і отримана адвокатом 11 грудня 2015р. Саме з листа шахти «Бужанська», датованим 30.11.2015р., та отриманим ним 11.12.2015р., він дізнався про те, що ВП «Шахта «Бужанська», з вини якої сталася затримка виплати всіх належних йому при звільненні сум, виплатила йому всю заборгованість по заробітній платі 31 серпня 2015р.

Просив постановити рішення про стягнення з відповідача Державного підприємства «Волиньвугілля» в його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03 липня 2015р. по 30 серпня 2015р. включно в сумі 14019,18 грн. Поновити строк для звернення до суду, встановлений статтею 233 КЗпП України, оскільки він пропустив його з поважної причини - через неповідомлення його шахтою в письмовій формі про нараховані суми, належні йому при звільненні, та порушенням шахтою строку надіслання на адвокатський запит довідки про дату виплати останньої суми заборгованості, стягнути судові витрати по справі за надання правової допомоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав, зазначених в позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 цивільний позов ОСОБА_1 не визнав повністю, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивач ОСОБА_1 пропустив тримісячний строк звернення до суду без поважних причин, встановлений статтею 233 КЗпП України. У звязку із цим просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волиньвугілля» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку при звільненні слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивача ОСОБА_1 з 01 жовтня 2008р. було прийнято на роботу у відокремлений підрозділ «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» гірником підземним, внаслідок переведень, він працював також гірником підземним 3-го розряду, прохідником підземним 5-го розряду, 03 липня 2015р. був звільнений з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, згідно наказу №119/к 02.07.2015р. (а.с. 2-3, а.с. 6).

Згідно довідки ВП «Шахта «Бужанська» від 30.11.2015р. № 1461/7.2.4/01-19 належні позивачу розрахункові були виплачені йому в наступні строки: 26 серпня 2015р. 2318,80грн., 31 серпня 2015р. 257,64 грн. Його середньоденний заробіток становить 395,07грн. (а.с. 4).

Згідно довідки від 14.12.2015р. № 2174 позивач ОСОБА_1 зареєстрований в центрі зайнятості як безробітний і йому в серпні 2015 року виплачено допомогу по безробіттю в сумі 1981,80 грн. (а.с. 7).

Згідно розрахунку наданого позивачем його середній заробіток за період з 03.07.2015р. по 30.08.2015р. складає 14019,18грн. (а.с. 8).

З адвокатського запиту від 23.11.2015р. вбачається, що адвокат ОСОБА_3 звертався до відповідача із запитом в інтересах позивача ОСОБА_1 про надання йому інформації про невиплачені суми заробітної плати, про режим роботи, довідки про середньоденну заробітну плату, тощо (а.с. 9).

Відповідь на даний запит відповідачем було надіслано 09.12.2016р. 9 (а.с. 4-5).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу N 4-рп/2012 від 22.02.2012р. встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

В судовому засіданні з матеріалів справи та пояснень позивача встановлено, що він 3 липня 2015 року був звільнений з роботи за п. 1 ч. 36 КзпП України за згодою сторін. На день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку при звільненні.

Повний розрахунок із ним було проведено лише 31 серпня 2015 року, частинами частина коштів надійшла 26 серпня 2015 року, а частина 31 серпня 2015 року, що вбачається із довідки (а.с. 4).

В судовому засіданні позивач ствердив, що 26.08.2015 року та 31.08.2015р. на його банківську зарплатну картку приходили смс-повідомлення про зарахування на його банківську картку коштів, однак він не знав, чи то були кошти перераховані ДП «Волиньвугілля», чи центром зайнятості. Будь-яких дій для зясування походження цих коштів, а саме звернення до відповідача чи центру зайнятості, як і для отримання виписки із банку, позивач не вживав.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач дізнався що ДП «Волиньвугілля» виплатило йому всі належні при звільненні суми 31.08.2015 року і саме з цього моменту розпочинається перебіг тримісячний строк звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, який закінчився 30.11.2015року.

Посилання позивача на те, що він не знав яка організація йому ці кошти перерахувала суд до уваги не бере, оскільки будь-яких дій для зясування походження цих коштів, а саме звернення до відповідача чи центру зайнятості, як і для отримання виписки із банку, позивач не вживав.

Крім того позивач як на поважність пропуску строку звернення до суду покликався на несвоєчасне надання йому відповідачем відповіді на адвокатський запит про нараховані йому суми заробітної плати, належні йому при звільненні.

Вказані доводи позивача судом до уваги не беруться, оскільки з матеріалів справи вбачається, що із запитом до Відповідача адвокат звернувся лише 23.11.2015р., тобто за 7 днів до закінчення тримісячного строку звернення до суду (а.с. 9), а відповідь Відповідачем було виготовлено 30.11.2015р. та направлено на адресу відповідача 09.12.2015р. У вказаний тримісячний строк, а саме в період з 31.08.2015р. по 30.11.2015р. позивач хворим не був на лікуванні чи у відряджені не перебував,тощо.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд вважає, що причини пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду встановленого статтею 233 КЗпП України, на які він покликається не є поважними, а тому підстав для його поновлення суд не вбачає, що є підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волиньвугілля» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку при звільненні у звязку із пропуском позивачем тримісячного строку звернення до суду без поважних причин.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 116, 117, 233, 234 Кодексу Законів про працю України, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу N 4-рп/2012р. від 22.02.2012р., -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волиньвугілля» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку при звільненні відмовити повністю у звязку із пропуском позивачем тримісячного строку звернення до суду без поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков