Провадження №2/761/2614/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.,

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: управління держаної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м.Києві, Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фундуклеївський» про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту- позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі по тексту - відповідач), у якому просила визнати недійсним Свідоцтво про право власності на 2-х кімнатну квартиру за АДРЕСА_1 видане 06.10.2015 року на ім»я відповідача ОСОБА_2 та визнати за нею ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що за умовами п.3.1 договору від 28.02.2005 року № 0686/322-213 пайової участі у фінансуванні будівництва між ОСОБА_1 та ТОВ «Консоль ЛТД» позивач повинна була передати кошти для здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, а після його завершення отримати у власність двохкімнатну квартиру.

Між сторонами укладались додаткові угоди та вносились зміни у договори, пов»язані із зміною площі та збільшення суми внесків, але в січні 2014 року позивачем було внесені остаточні кошти на виконання умов договору, що підтверджувало її право на отримання у власність 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1. Вказані обставини підтверджено актом-приймання передачі про виконання договору та довідкою від 14.01.2014 року про повне виконання договору інвестування будівництва від 28.02.2005 року та технічним паспортом на вказану квартиру.

Під час звернення позивача до ОСББ було встановлено, що право власності на належну позивачу квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3, про що державним реєстратором державної реєстраційної служби ГТУЮ в м.Києві Музичко О.В. було вчинено запис та видано свідоцтво про право власності 06.10.2015 року.

Таким чином, інша особа без дозволу позивача, яка в сумі - 156 047,30 доларів США оплатила придбання у власність вказаного об»єкту нерухомості, отримала у власність належне їй майно.

З огляду на наведене, позивач звернувся із захистом своїх порушених прав до суду та просила визнати зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно недійсним та визнати за нею як за належним власником права власності на вказане нерухоме майно.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, хоча направила до суду заперечення проти позову, зазначивши про укладення саме нею договору про інвестування будівництва щодо належної позивачу квартири із зазначенням того ж договору, що укладений із позивачем. Вказала, що вона внесла кошти за будівництво вказаної квартири, а тому в силу ст.ст.328, 331 ЦК України тільки вона є власником вказаного об»єкта нерухомості. З огляду на викладене просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Фундуклеївський» в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала суду для долучення до матеріалів справи ряд документів, що підтверджують обставини участі в будівництві, внесення коштів виключно позивачем, яка вправі бути власником спірного об»єкта нерухомості.

Третя особа управління держаної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в м.Києві про дату і час розгляду справи по суті повідомлялось належним чином, але своїх представників до суду не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі. Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 28.02.2005 року за № 0686/322-213 було укладено договір пайової участі у фінансуванні будівництва між ОСОБА_1 та ТОВ «Консоль ЛТД». Відповідно до умов п.п. 1.1., 3.4. Договору сторони зобов'язалися діяти спільно для досягнення спільної мети: будівництво та введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Запланований строк закінчення будівництва та здачі об'єкта - І квартал 2006 року.

Також, у відповідності до п. 3.1. Договору позивач зобов'язався в якості свого вкладу внести поетапно грошові кошти (пай), в розмірі 141902 дол. США до 06 травня 2005 року. В свою чергу відповідач у відповідності до п. 3.2 Договору зобов'язався в якості свого вкладу у спільну діяльність своїми силами і з залученням власних трудових ресурсів, механізмів, устаткування, а також дольових та залучених коштів юридичних та фізичних осіб завершити будівництво багатоквартирного житлового будинку у відповідності до проекту та вимог ДБН, та передати позивачу в натурі 2-кімнатну квартиру за будівельним №145 на 14-му поверсі, загальною проектною площею 76,6 кв.м.

При цьому, згідно умов зазначених у п.п. 3.7., 3.8 цього Договору, у разі виконання позивачем зобов'язань зазначених у п. 3.1. договору, позивач повністю придбавав право на пайову (дольову) участь у будівництві, а ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» втрачало право розпоряджатись часткою Пайовика, інакше, як в інтересах позивача. Достатніми підставами для підтвердження права на пайову участь позивача є: цей Договір і документи, що підтверджують внесення паю у повному обсязі.

Умовами п. 3.9 Договору визначено, що доля позивача вважається ним прийнятою після підпису ним Акту про виконання договору.

03 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору № 0686/322-213, згідно якої, сторони внесли зміни у п.п. 1.1, 3.2., 3.4. назва багатоквартирного житлового будинку змінилась на житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1 (І черга будівництва, 4-секційний будинок), запланований строк виділу долі в натурі та строк закінчення будівництва 4 квартал 2013 року, номер квартири змінився на НОМЕР_2, загальна площа квартири змінилась на 83,7 кв.м.

При цьому, 31 березня 2014 року між позивачем та ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» була укладена додаткова угода до вказаного Договору пайової участі в будівництві № 0686/322-213, згідно якої сторони домовились про зміну п.3.1.1 та п.3.1.2 умов основного договору, а саме за корегування площі квартири необхідно додатково доплати позивачем кошти в сумі - 23806 доларів США. (а.с. 12).

Як встановлено в судовому засіданні позивач повністю виконав свої зобов'язання за Договором пайової участі в будівництві №0686/322-213, що підтверджується довідкою ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» від 14 січня 2014 року (а.с.14).

При цьому, як вбачається з Акту приймання-передавання від 14 січня 2014 року ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» передало, а позивачка прийняла 2-кімнатну квартиру НОМЕР_2, загальною площею - 83,7 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., на 14 поверсі житлово-громадського комплексу на АДРЕСА_1 (а.с.13).

Крім того, ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» 15.02.2014 року було видано технічний паспорт на належну позивачу квартиру за вказаною адресою (а.с.15-18).

Також, за переліком інвесторів з будівництва будинку АДРЕСА_1 від 24.10.2001 року визначено в розділі за квартиру НОМЕР_2 позивача ОСОБА_1 із визначення номеру та дати укладеного між нею та ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» договору.

Згідно з ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до положень ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

За умовами ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно вимог ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 182 та ст. 331 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на новостворене нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Між тим, за умовами ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання йому майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п.3.9 укладеного між сторонами договору пайової участі у фінансуванні будівництва від 28.02.2005 року визначено, що «Доля пайщика» вважається прийнятою ним після підписання акту про виконання договору Фірмою.

ЗА таких обставин, позивачка є належним набувачем (власником) вказаного об»єкта нерухомості, зважаючи на підписання між позивачем та ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД» Акту приймання-передавання від 14 січня 2014 року, де ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» передало, а позивачка прийняла 2-кімнатну квартиру НОМЕР_2, загальною площею - 83,7 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., на 14 поверсі житлово-громадського комплексу на АДРЕСА_1 (а.с.13).

Також, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону.

При цьому, згідно з ч.ч. 2, 13 ст. 15 та п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок такої реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили. Вказані обставини зумовлюють визнання за позивачкою права власності на вказану квартиру.

В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви та письмових заперечень наданих відповідачем, вбачається про зареєстроване право власності на вказаний у позовній заяві об»єкт нерухомості за відповідачем, що не заперечується сторонами та підтверджуються свідоцтвом про право власності на 2-х кімнатну квартиру за АДРЕСА_1 видане 06.10.2015 року на ім»я ОСОБА_2 за НОМЕР_3 Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві та внесеними в реєстр даними (а.с.19-21).

Разом з тим, відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту може бути визнання права та визнання правочину недійсним.

Відповідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"» встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Реєстрація права власності за відповідачем спірного об»єкта нерухомості при наявності вищевказаних доказів інвестування його будівництва та передачу у власність позивачу суперечить вказаним нормам ЦК України та вказує на відсутність підстав для видачу відповідачу свідоцтва про права власності на неї.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним Свідоцтва про право власності на 2-х кімнатну квартиру за АДРЕСА_1 видане 06.10.2015 року на ім»я ОСОБА_2 за НОМЕР_3 Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві.

Згідно вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, надав суду належні докази у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України наявності саме у нього права власності на спірний об»єкт нерухомості, а відповідач жодних доказів цьому суду не надав та підстави для реєстрації за ним право власності на квартиру жодними належними та допустимими доказами не обґрунтував, а відтак, наявні законні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, суд, з врахуванням вимог ст.212 ЦПК України шляхом оцінки наявних доказів за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про необхідність визнання недійсним Свідоцтво про право власності на 2-х кімнатну квартиру за АДРЕСА_1 видане 06.10.2015 року на ім.»я ОСОБА_2 за НОМЕР_3 Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві та визнання за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.

Між тим, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі - 18 090 грн. підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Частиною 1 статті 88 ЦПК Українипередбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зазначеної норми, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду ордер та угоду про надання правової допомоги від 16.11.2015 року, укладений між позивачем та ОСОБА_5 та прибутковий косовий ордер про прийняття вказаним адвокатом від позивача грошових коштів за цим договором в сумі - 3000 грн. (а.с.22,29).

Між тим, будь-яких розрахунків щодо розмірів оплати за проведені робити та їх вартість або актів виконаних робіт за договором про надання правової допомоги суду надано не було, а тому в цій частині щодо стягнення коштів правової допомоги в розмірі - 12 000 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти судового збору в сумі - 6090 грн., сплачені останнім за подання цього позову.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 190, 328, 331, 321, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на 2-х кімнатну квартиру за АДРЕСА_1 видане 06.10.2015 року на ім.»я ОСОБА_2 за НОМЕР_3 Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві.

Визнати за ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на 2-х кімнатну квартиру за АДРЕСА_1 загальною площею - 83,7 кв.м., житловою площею - 36,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі - 6090 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: