Справа № 452/3947/13 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/783/249/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.

суддів: Копняк С.М., Шумської Н.Л.,

секретаря: Юзефович Ю.І.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2-

ОСОБА_3, представника ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення правовідносин поруки та договору поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення правовідносин поруки та договору поруки №153076 від 31.07.2007 року відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що судом неправильно встановлено дату відліку строків позовної давності. Зазначає, що вимога від 08.02.2010 року на яку посилається суд та відповідач в контексті в якому вона застосована в рішенні суду не може бути застосована, оскільки на час її видачі строк повернення кредиту сплив. Крім того, судом не надано жодної оцінки поданим нею доказам та не застосовані норми закону, які є обовязковими в силу ст. 360-7 ЦПК України. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз'яснено й у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За правилами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31. 07. 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_6 взяли на себе зобовязання за договором поруки № 123277 від 31.07.2007 року щодо повернення кредиту у відповідності до встановленого графіку його погашення.

Крім того, цього ж дня, 31.07.2007 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 про зміну умов кредитного договору щодо доповнення основного договору Додатками № 2 та № 3. Додатком № 2 є «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту». Додатком №3 є «Тарифи Банку». Даною додатковою угодою розширено перелік підстав та встановлені нові розміри збільшених порівняно з кредитним договором відсоткових ставок.

Наступні зміни щодо схеми погашення кредиту та затвердження ануїтетного графіку погашення заборгованості були встановлені 30.11.2009 року в укладеній додатковій угоді № 2. Даною угодою встановлено фіксований платіж в розмірі 645 доларів США та збільшено термін кредитування до 31.07.2019 року. Додаткові угоди за договором поруки укладалися у звязку з укладенням таких угод до договору про надання споживчого кредиту. Поручитель, яким є позивач, відповідно до п.п. 1.1 Договору поруки зобовязався відповідати за виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором.

Пунктом 1.1. Договору поруки від 31.07.2007 року встановлено, що поручитель зобовязується відповідати за виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором №0 перед кредитором як існуючих, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

У звязку з порушенням кредитної дисципліни (несплата платежів) банк застосував подвійну процентну ставку, яка складає 27%, відтак в силу вищезгаданих положень п. 1.1 договору поруки №130804, а тому доводи апелянта про те, що нарахування банком відсотків у подвійному розмірі, які збільшувались в односторонньому порядку, є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивачка посилалась на ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки, з огляду на те, що строк виконання основного зобовязання сплинув після порушення ОСОБА_6 строків погашення кредиту у відповідності до графіку згідно умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Із роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці як поручителю 08.02.2010 року було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту за вих. № 137 010/ 0637, яку вона отримала 12.02.2010 року. Оскільки кредит відповідно до п. 1.3.5 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2007 року надавався на споживчі цілі, згідно п. 2.1 з метою виконання зобовязання позичальником банком була прийнята застава нерухомості, а саме квартира у м. Самборі Львівської області на площі Ринок, 14/3.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк плати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Оскільки ОСОБА_5 отримала вимогу 12.02.2010 року, тільки зі спливом шістдесятиденного строку, тобто, з 13. 04. 2010 року банк отримав право на дострокове повернення кредиту, а відтак з цього дня слід відраховувати 6-ти місячний термін для подання позовної заяви до поручителя. Останнім днем подання позовної заяви до поручителя ОСОБА_5 є 13.10.2010 року.

Оскільки позов до поручителя був предявлений 12.10.2010 року, то безпідставним є посилання позивача на недотримання такого строку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк виконання основного зобов'язання не настав, тому підстави для визнання припиненим договору поруки відсутні.

Наведене об'єктивно стверджується зібраними та оціненими судом доказами, які знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та рішенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками міськрайонного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_8