Номер провадження 2/754/1638/16
(повне заочне рішення суду виготовлено 12.04.2016 року)
12 квітня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Грегуль О.В.
при секретарі - Сивенко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив про його задоволення.
Відповідач свого представника в судове засідання не направив і доказів про поважність причин не направлення свого представника, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, відповідач неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зворотними поштовими повідомленнями та розпискою представника відповідача.
Представник позивача вважає, що представник відповідача не з'явився в судове засідання без поважних причин та не заперечував проти заочного розгляду справи.
З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно за відсутності представника відповідача.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.
У період з 01.10.2014 року по 17.06.2015 року, позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується наявними в матеріалах справи, копією наказу відповідача від 30.09.2014 року № 52 про прийняття позивача на роботу, копією наказу відповідача від 17.06.2015 року № 74 про звільнення позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також копією трудової книжки позивача.
Згідно зі ст. ст. 115 - 117 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Будь-яких конкретних правових доказів про належне виконання відповідачем по відношенню до позивача вищевказаних норм права, щодо своєчасного проведення розрахунку при звільненні, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.
Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Суд вважає, що невиплатою позивачу своєчасно відповідачем заробітної плати, позивачу заподіяно моральну шкоду. Наявність вини відповідача в порушенні трудових прав позивача, судом встановлена. Що ж до розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідача, обставин заподіяння моральної шкоди, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача у зв'язку з порушенням його трудових прав, суд вважає, що 6000 грн., про стягнення яких просить позивач, є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди.
Накладення арешту на рахунок відповідача, не є правовою підставою для порушення трудових прав позивача.
Суд не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів, які б свідчили, що арешт на рахунок відповідача, накладався з вини позивача.
З урахуванням викладеного, посилання представника відповідача в письмових запереченнях на те, що із-за накладення арешту на рахунок відповідача, останній не міг своєчасно розрахуватися із позивачем, а тому, вини відповідача в несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні немає, суд вважає безпідставними.
За таких обставин, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць у сумі: 8294 грн. 07 коп..
Оскільки позов задовольняється, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, розмір судового збору суд визначає із розміру задоволених позовним вимог майнового і немайнового характеру, тобто, із позовних вимог про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.
На час вирішення спору, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача, становить: 551 грн. 20 коп. + 551 грн. 20 коп. = 1102 грн. 40 коп..
Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215, 224-228 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
СУДДЯ: