19.04.2016 Справа № 2-2972/2007р.
Провадження 2/337/620/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

при секретарі - Гальцевій К.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, та пояснила, що як під час сумісного життя так і після розірвання шлюбу в 2004 році відповідач ухиляється від виконання свої обов'язків щодо виховання, утримання дитини, долею сина, станом його здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавиться, матеріально дитину не підтримує, має значну заборгованість по сплаті аліментів. В зазначений період неповнолітній спілкувався лише з матір'ю відповідача, яка періодично забирала його на час канікул в м.Енергодар, де мешкала разом з колишнім чоловіком. Вона не чинила перешкод у спілкуванні сина з відповідачем, однак останній самоусунувся від спілкування з сином. В обґрунтування зазначених обставин надала суду довідку КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5», згідно якої батько дитини не звертався за медичною допомогою щодо дитини та довідки ЗБЛ №99, згідно якої ОСОБА_2 не відвідував батьківські збори з 1-го по 9-й клас, перший раз відвідав класного керівника сина 29.03.2016 року. Просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що наприкінці 2015 року випадково дізнався про наявність судового рішення про позбавлення його батьківських прав, з яким не згоден, оскільки з часу розірвання шлюбу і до 2007 року спілкувався з сином, який приїжджав до нього додому в м.Енергодар. З 2007 року до теперішнього часу регулярно спілкується з сином за місцем свого проживання, син ОСОБА_6 відвідує його родину, спілкується з дітьми від другого шлюбу, сина підтримує матеріально, організовує відпочинок на морі в літній період за свої кошти, дарує подарунки, підтримує захоплення дитини, проводить разом з ним достатньо часу під час канікул та має намір в подальшому приймати участь у його вихованні, оскільки любить сина та бажає підтримувати з ним зв'язок.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечує, вважає позов ОСОБА_1 безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування ОСОБА_4 за позовними вимогами ОСОБА_1 заперечує, надала до суду витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 06.04.2016 року, згідно якого комісія вирішила недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5, висновок органу опіки та піклування Хортицької райадміністрації від 03.10.2007 року не підтримала, оскільки він був ухвалений без врахування пояснень дитина та відповідача.

Неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, висловив у відповідності до ст. 171 СК України свою думку та пояснив, що спілкувався з батьком, відвідував його за адресою його проживання, батька любить та бажає з ним спілкуватись, не згоден з позбавленням його батьківських прав.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, неповнолітнього ОСОБА_5, інших осіб, які беруть участь у справі, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, допитаних судом за клопотанням сторін, дослідивши надані відповідачем фотознімки, висновок органу опіки та піклування від 03.10.2007 року, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 06.04.2016 року, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав необґрунтованими, недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2000 року по 03.02.2004 року. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач по справі - ОСОБА_2.

Згідно пояснень сторін, допитаних свідків, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 2003 року мешкали спільно, а після остаточного припинення шлюбних відносин, ОСОБА_2 переїхав мешкати окремо, неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з зазначеного часу мешкає з матір'ю та вітчимом ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1. Від повторного шлюбу, зареєстрованому у 2006 році з ОСОБА_8, позивачка має двох неповнолітніх дітей.

ОСОБА_2 перебуває у повторному зареєстрованому шлюбі з 2007 року, від якого має двох неповнолітніх дітей.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, а поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтверджується, що ОСОБА_2 з 2004 року спілкувався з сином за місцем свого проживання, дарував подарунки на свята, організовував відпочинок влітку на морі.

Відповідно до постанови судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.08.2003р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_14 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2015 року зазначену постанову про стягнення аліментів скасовано. В зв'язку з наведеним суд не приймає до уваги факт ухилення відповідача від сплати аліментів в період часу з 2003 року та наданий позивачем розрахунок заборгованості Хортицького ВДВС ЗМУЮ по аліментам за виконавчим листом станом на 01.01.2013 року.

Крім того, суд не погоджується з висновком про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав органу опіки та піклування від 03.10.2007 року, який в силу вимог ст. 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення і оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки при його ухваленні не враховані пояснення відповідача, думка дитини та інші обставини у справі.

Аналіз матеріалів справи та наданих сторонами доказів дає підстави вважати, що позивачка у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України як сторона, яка приймала участь у справі не довела суду ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме не довела, що відповідач у справі ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Посилання позивачки, як на підставу ухилення батька від виховання дитини на те, що батько в вихованні сина участі не бере, так як загальні збори у навчальному закладі не відвідував, з класним керівником не спілкувався до 2015 року, був відсутній при зверненнях до лікувальних закладів з метою отримання медичної допомоги ОСОБА_5, на думку суду не свідчить що один з батьків ухиляється, оскільки такі відвідування достатні для одного із батьків.

Покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 допитаних судом за клопотанням позивача, не доводять, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків.

З огляду наведеного, виходячи з інтересів неповнолітнього ОСОБА_5, який висловив заперечення проти позову, суд вважає обґрунтованим відмовити у позові про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками ОСОБА_2, які б свідчили про ухилення від виховання сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 164, 165, 166, 167 СК України, ст. ст. 57, 60, 208, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан