441/1623/15-ц 2/441/74/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - Ференц О.І.

за участю секретарів судових засідань - Сорока М.В., Карапінка І.Р.,

з участю позивача - ОСОБА_3,

її представника - ОСОБА_4,

третьої особи зі самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_5

його представника - ОСОБА_6

та третіх осіб - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_7, ОСОБА_8, та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

30.11.2015р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд поновити їй строк позовної давності та ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 і на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства площею 1.61 га, яка розташована на території села Татаринів Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3..

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - ОСОБА_5, звернувся до суду з позовною заявою, в якій посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна свого батька - ОСОБА_10, в тому числі будинковолодіння АДРЕСА_1 оскільки саме він був забудовником та головою господарства. По смерті батька він спадщину фактично прийняв за правилами ст.549 ЦК України в редакції 1963р., оскільки проживав у будинку з батьком на момент його смерті, продовжує там проживати і далі, проводить ремонтні роботи, підтримує будинковолодіння в належному господарському стані, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. Таким чином його мати була власником лише 1/2 частини спірного будинку і могла розпоряджатися лише цією частиною майна. З огляду на це вимоги ОСОБА_3 про визнання нею права власності на ціле будинковолодіння є необґрунтованими. В грудні 2015р. він звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте йому було відмовлено. Окрім будинковолодіння його батьку також належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 1.01 га на території с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства вартістю 2791 грн. 64 коп., на яку він претендує в цілому. Просив суд поновити йому строк позовної давності, визнати за ним право власності на 1/2 будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1.01 га в цілому на території с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 30.06.1997р. належала ОСОБА_10, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4..

В судовому засіданні ОСОБА_3 подала позовну заяву в порядку ст.31 ЦПК України, посилаючись на те, що згідно даних погосподарських книг будинковолодіння АДРЕСА_1 належало до суспільної групи "колгоспний двір". ОСОБА_5 вибув з двору 05.03.1991р. і перейшов проживати до дружини ОСОБА_11 в господарство її батька в с. Рубанівка (Татаринів) Городоцького району Львівської області. Відтак станом на 15.04.1991р. в спірному будинковолодінні проживало лише 2 члени колгоспного двору - її бабця ОСОБА_9, та дід ОСОБА_10, а отже вони стали власниками по 1/2 такого будинковолодіння. ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_10 помер і спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_9. ОСОБА_5 з 1990р. по 2010р. проживав разом зі своєю сім'єю у АДРЕСА_2 оскільки працював у "Львівській дистанції колії регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Таким чином ОСОБА_9, маючи у власності 1/2 частину будинковолодіння як член колгоспного двору і успадкувавши після смерті чоловіка другу половину цього ж будинковолодіння, стала одноосібним власником усього майна колгоспного двору. Вона своєчасно звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабці. ОСОБА_5 вибув з двору 05.03.1991р. і у встановлений законом строк не звернувся за витребуванням частини майна з двору, тобто він втратив право на майно та не має права на спадкове майно після смерті свого батька ОСОБА_10. Їй стало відомо, що у її діда - ОСОБА_10, була земельна ділянка площею 1.01 га на території с. Татаринів Городоцького району Львівської області на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2, яку після його смерті успадкувала ОСОБА_9, а тепер по заповіту успадкувала вона. З огляду на наведене просить суд поновити їй строк позовної давності, визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3., на будинковолодіння АДРЕСА_1, земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства площею 1.61 га, яка розташована на території села Татаринів Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_1 та земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства площею 1.01 га на території с. Татаринів Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_10.

Позивач та її представник підтримали вимоги зміненого позову в повному обсязі. Просять врахувати, що з 1990р. по 2010р. ОСОБА_5 фактично проживав без реєстрації у м. Львові, оскільки там працював, а тому втратив право на частку у майні колгоспного двору і не вступив в управління спадковим майном після смерті батька. Дані про реєстрацію у його паспорті, довідках сільської ради не відповідають даним, вказаним у будинковій книзі. Оскільки позивач своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабці ОСОБА_9, вона має право на все спірне майно.

Представник відповідача - Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області, в судове засідання не з'явився, проте подав суду письмову заяву, в якій просить розгляд даної справи проводити у відсутності представника відповідача. Позов ОСОБА_5 визнають повністю і просять такий задоволити.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_5, в судовому засіданні подав позовну заяву в порядку ст.31 ЦПК України, в якій вказує, що спірне будинковолодіння згідно даних погосподарських книг належало до суспільної групи колгоспний двір. На час припинення колгоспного двору 15.04.1991р. в ньому проживали та не втратили право на частку у ньому ОСОБА_10, ОСОБА_9 та він. Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991р. не втратили право на частку у його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Він постійно проживав та був зареєстрований у спірному будинковолодінні з 17.09.1985р. по даний час, своєю працею та коштами брав участь у веденні спільного господарства двору, що підтверджується копією паспорта та довідкою виконкому Татаринівської сільської ради № 306 від 14.12.2015р., а отже не втратив права на частку у майні колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору він, його батько та мати стали власниками по 1/3 частині майна такого. ІНФОРМАЦІЯ_4. його батько помер, а він та його матір ОСОБА_9 фактично вступили в управління та володіння спадковим майном в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963р., ставши власниками по 1/2 частині спірного будинковолодіння. З огляду на наведене просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 як частку у колгоспному дворі та право власності в цілому на земельну ділянку площею 1.01 га на території с. Татаринів Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_10. Додатково ОСОБА_5 пояснив, що 25.04.1990р. він дійсно звільнився із колгоспу і пішов працювати на залізницю, проте постійно приїжджав додому. Особистою працею також брав участь у будівництві спірного будинку. Виписався із спірного будинку через субсидії, проте ніколи не покидав фактичного свого місця проживання, в 2000р. він розлучився з дружиною і далі продовжував жити з батьками. Інколи йому дійсно доводилося залишатися у Львові, але постійним місцем його проживання був спірний будинок.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_6 додатково пояснив, що дійсно з 05.03.1991р. ОСОБА_5 тимчасово знявся з реєстрації, проте продовжував проживати разом з батьками, а в 1997р. повторно приписався у спірному будинку, відтак він ніколи не втрачав права на майно колгоспного двору. Один місяць відсутності до 01.04.1991р. не може свідчити про втрату права на майно колгоспного двору, оскільки до уваги мають братися три роки до цієї дати. На момент смерті батька ОСОБА_5 був зареєстрований у цьому будинку і проживав там, відтак вважається таким, що прийняв спадщину у встановленому на той час порядку.

Третя особа у справі - ОСОБА_12, в судовому засіданні проти задоволення позову третьої особи ОСОБА_5 заперечила, позов ОСОБА_3 підтримує повністю. Пояснила, що є матір'ю ОСОБА_3 і підтримує волю своїх батьків, які хотіли усе своє майно залишити саме її дочці. Будинок разом з батьками будували усі діти, вона особисто отримувала будівельні матеріали на його будівництво. Саме тому її батьки вирішили цю власність залишити її дочці. Вона вибула з колгоспного двору дійсно у 1976р., проте кожні вихідні приїжджала до батьків, допомагала їм, займалася похоронами, встановлювала надгробний пам'ятник батькам. ОСОБА_5 постійно з батьками не жив, у будівництві будинку участі не брав, з 1990р. по 2010р. постійно проживав у м. Львові, де працював. На момент смерті батька в будинку проживала лише її матір, третя особа ОСОБА_5 лише на вихідні приїжджав до батьків, як і кожен з них. Просить звернути увагу суду на невідповідність даних, вказаних у довідках Татаринівської сільської ради з приводу дат реєстрації ОСОБА_5 у спірному будинку.

Третя особа у справі - ОСОБА_8, в судовому засіданні пояснив, що батьки спільно з дітьми усі разом будували спірне будинковолодіння. ОСОБА_5 залишив роботу в колгоспі і пішов працювати на Залізницю, до батьків приїжджав лише на вихідні. В 2000р. на час смерті їхнього батька у будинку проживала лише матір, ОСОБА_5 лише недавно переїхав у цей будинок на постійне проживання.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та його представника, пояснення третіх осіб, проаналізувавши підстави поданих позовів, викладені у позовних заявах, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_3 та позов третьої особи ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинковолодіння в АДРЕСА_1 збудоване у 1952р. (а.с.5) і належало до суспільної групи колгоспний двір (а.с.75-94). Право власності на будинковолодіння належним чином не оформлене (а.с.16). 23.04.1958р. ОСОБА_10 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (а.с.25).

Згідно даних погосподарських книг с. Татаринів (попередня назва с. Рубанівка (а.с.72)) ОСОБА_10 був головою двору в АДРЕСА_1 станом на 1958-1960рр. (а.с.74-76), 1971-73рр. (а.с.77-79), 1974-76рр. (а.с.80-82), 1978-1979рр. (а.с.83-85), 1986-1990 (а.с.86-88), 1990-1991 (а.с.89-91). Станом на 15.04.1991р. у даному будинковолодінні були зареєстровані та проживали ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с.90-91). ОСОБА_5 вибув в господарство ОСОБА_14 06.03.1991р. (а.с.87). Згідно даних трудової книжки ОСОБА_5 був звільнений з колгоспу "Більшовик" Городоцького району (с. Рубанівка, теперішня назва села Татаринів) 30.03.1990р. (а.с.129).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

З огляду на наведене положення та враховуючи те, що ОСОБА_5 до 30.03.1990р. працював у колгоспі "Більшовик" в с. Татаринів Городоцького району та лише в березні 1991р. був знятий з реєстрації у спірному будинковолодінні, тобто лише за 1 місяць до дати розформування колгоспних дворів, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали власниками по 1/3 частині спірного будинковолодіння як члени колгоспного двору. Протилежного позивачем, її представником та третіми особами у справі не було доведено в судовому засіданні.

Суд враховує невідповідність даних, вказаних у довідці Татаринівської сільської ради в частині проживання ОСОБА_5 у спірному будинковолодінні в період часу з 1975р. по даний час (а.с.71), оскільки такі суперечать відомостям, зазначеним у паспорті ОСОБА_5, де вказано, що він зареєстрований за вказаною адресою з 17.09.1985р. (а.с.38), та даним погосподарської книги № 4 с. Рубанівка, де зазначено, що ОСОБА_5 вибув з домоволодіння 06.03.1991р., проте невідповідність такої довідки не заперечує того факту, що до 06.03.1991р. ОСОБА_5 проживав у спірному будинковолодінні, що додатково підтверджується також фактом його роботи у колгоспі "Більшовик" в с. Рубанівка (т.н. с. Татаринів).

ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_10 помер (а.с.9), не склавши за свого життя заповіту. Згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 30.06.1997р. ОСОБА_10 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства (а.с.17, 19).

Довідкою Татаринівської сільської ради № 306 від 14.12.2015р. підтверджується той факт, що на день смерті батька - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав у цьому будинковолодінні (а.с.71). За даними погосподарської книги станом на 2000р. в спірному будинку окрім ОСОБА_10 були зареєстровані ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (а.с.94). Згідно довідки виконавчого комітету Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 308 від 14.12.2015р. ОСОБА_5 дійсно проживає в будинку в АДРЕСА_1 доглядає за спорудами, проводить їх ремонти, підтримує їх в належному господарському стані, обробляє присадибну земельну ділянку, вчасно сплачує комунальні послуги, займався похованням батьків (а.с.70).

Згідно листа-відповіді регіональної філії "Львівська залізниця" від 11.02.2016р. ОСОБА_5 перебував на міжзмінному відпочинку у санітарно-побутовому корпусі Львівської дистанції колії з 1990р. до червня 2010р. без реєстрації місця проживання у ньому.

Суд вважає, що пояснення позивача, її представника та третіх осіб в тій частині, що ОСОБА_5 на час смерті ОСОБА_10 не проживав з ним, не є в достатній мірі обґрунтованими, оскільки вони повністю спростовуються вищевказаними документами, які є належними та допустимими доказами у справі, а саме даними погосподарської книги, які є первинними документами для обліку членів домогосподарства і майна, а тому в суду немає підстав їм недовіряти. Лист-відповідь регіональної філії "Львівська залізниця" від 11.02.2016р. враховується судом, проте перебування особи на міжзмінному відпочинку не може розцінюватися судом як її постійне проживання у вказаному місці. Інших належних доказів для доведення факту не проживання ОСОБА_5 за місцем й ого фактичної реєстрації сторонами надано не було. Більше того, для доведення факту фактичного прийняття спадщини значення має не лише сам факт проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, а ще й фактичний вступ в управління спадковим майном, а, як вбачається із довідки Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 308 від 14.12.2015р., ОСОБА_5 доглядає за господарством, проводить ремонти господарських споруд, обробляє присадибну земельну ділянку, що свідчить про його вступ в управління таким майном. Вказане не було спростоване позивачем та її представником в судовому засіданні і під сумнів учасниками справи не ставилося.

Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963р., яка діяла на момент відкриття спадщини ОСОБА_10, спадкоємство здійснюється за законом та за заповітом.

Статтею 529 ЦК України в редакції 1963р. визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 не лише був зареєстрований, але й фактично вступив в управління спадковим майном ОСОБА_10, він вважається таким, що спадщину після його смерті прийняв у встановленому на той час законом порядку.

Таким чином після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_9 та ОСОБА_5, будучи власниками по 1/3 частині спірного будинковолодіння як члени колгоспного двору і успадкувавши як спадкоємці першої черги спадкування за законом майна ОСОБА_10 по 1/6 частині цього ж будинковолодіння, стали власниками по 1/2 частині такого, а також власниками по 1/2 частині земельної ділянки площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, яка належала ОСОБА_10 згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 30.06.1997р. (а.с.105).

ОСОБА_9 також належало право на середню земельну частку (пай) розміром 1.61 в умовних кадастрових гектарах на території Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_1 (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_9 померла (а.с.8), склавши за свого життя заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день її смерті заповіла ОСОБА_3. Вказаний заповіт не змінювався і не відмінявся (а.с.7). ОСОБА_3 11.10.2002р. одружилася, змінивши своє прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 (а.с.43). 04.05.2006р. ОСОБА_3 звернулася в Городоцьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті бабці - ОСОБА_9 (а.с.41), тобто у строк, встановлений ст.1270 ЦК України.

Даних про належність ОСОБА_5 чи будь-кому іншому із спадкоємців ОСОБА_9 права на обов'язкову частку у спадщині згідно вимог ст.1241 ЦК України в судовому засіданні не встановлено. ОСОБА_5 на момент смерті своєї матері був працездатним та повнолітнім.

Згідно довідки Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 236 від 12.10.2015р. ОСОБА_3 дійсно, проживаючи у м. Львові, періодично приїжджає в АДРЕСА_1 Львівської області до житлового будинку, доглядає та обробляє земельну ділянку, оплачує комунальні послуги, збирає врожай картоплі, яблук (а.с.14).

ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів на будинок (а.с.10, 53). Згідно довідки Городоцького РВ ГУ ДСНС у Львівській області № 15/855 від 13.10.2015р. житловий будинок АДРЕСА_1 відповідає вимогам ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (а.с.11).

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 став власником 1/2 частини спірного будинковолодіння та 1/2 частини земельної ділянки площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, яка належала ОСОБА_10 згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 30.06.1997р., після смерті батька - ОСОБА_10, а через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння позбавлений можливості належним чином оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, суд вважає, що за ним слід визнати право власності на таке майно.

В продовження, оскільки ОСОБА_9 на момент її смерті належало право на середню земельну частку (пай) розміром 1.61 в умовних кадастрових гектарах на території Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_1, 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 (1/3 як члену колгоспного двору та 1/6 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, чоловіка) та 1/2 частини земельної ділянки площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, яка належала ОСОБА_10 згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 30.06.1997р., яку вона успадкувала після смерті чоловіка, ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої ОСОБА_9, своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після її смерті, спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні ОСОБА_9, судом не встановлено, а через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння та неможливість заміни Сертифіката про право приватної власності на землю (середню земельну частку) на нового взірця позивач позбавлена можливості належним чином оформити свої спадкові права, суд приходить до висновку про необхідність визнання за нею права власності на вищевказане спірне майно.

При цьому не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_3І та ОСОБА_5 про поновлення їм строку позовної давності, оскільки, на думку суду, такий не пропущено, так як спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.524, 529, 549 ЦК України в редакції 1963р., ст.ст. 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст.3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), ст.ст.1, 3, 10, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1, земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства площею 1.61 га на території с. Татаринів Городоцького району Львівської області, яка належала ОСОБА_9 згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Татаринівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 15 від 29.01.1995р. та зареєстрованого у Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за НОМЕР_3 та 1/2 частини земельної ділянки площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, яка належала ОСОБА_10 згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 30.06.1997р., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3..

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позов третьої особи із самостійними вимогами задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 1.01 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в с. Татаринів Татаринівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, яка належала ОСОБА_10 згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 від 30.06.1997р., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4..

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий О. І. Ференц