Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1152/16 Головуючий у 1-й інстанції: Покопцева Д.О.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

За участю секретаря: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізькій області Головного управління національної поліції, Державної казначейської служби України про визнання права та відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

15 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізькій області Головного управління національної поліції, Державної казначейської служби України про визнання права та відшкодування шкоди.

Посилався на те, що 05.03.2002 року слідчим Токмацького РВ ГУМВС України ОСОБА_3 відносно нього було порушено кримінальну справу за ст.190 КК України, яка постановою від 16.05.2003 року слідчого того ж відділу Вараниці О.О. була закрита за відсутністю в його діях складу злочину.

08.12.2003 року він звернувся до Токмацького РВ ГУМВС України з заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, але постановою від 10.12.2003 року слідчого ОСОБА_4 йому відмовлено у такому відшкодуванні. Просив суд визнати його право на незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, на повну реабілітацію для стягнення матеріальної та моральної шкоди від органу досудового розслідування та його посадових осіб, визнати постанову слідчого ОСОБА_4 недійсною, незаконною, скасувавши її та припинити незаконні дії слідчого ОСОБА_4, зобов'язати відповідачів припинити публічне бездоказове звинувачення його за ст.185 КК України, стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 138 705грн, моральну шкоду в сумі 300 000грн, за притягнення до кримінальної відповідальності в період з 05.03.2002 року по 16.05.2003 року.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізькій області Головного управління національної поліції, Державної казначейської служби України в частині стягнення моральної шкоди, визнання права та зобов'язання відповідачів вчинити певні дії відмовлено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізької області Головного управління національної поліції в Запорізькій області Головного управління національної поліції, Державної казначейської служби України в частині стягнення матеріальної шкоди, визнання недійсною, незаконною постанови слідчого Токмацького РВ ГУМВС України в Запорізькій області.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилався на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу повернути до Токмацького районного суду Запорізької області. Апеляційну скаргу просить розглядати у його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до положень статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2002 року слідчим Токмацького РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу №2260231 за ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1,3 ст. 358 КК України (а. с. 86 ).

Постановою від 16.05.2003 року слідчого того ж відділу Вараниці О.О. кримінальна справа № 2260231 у відношенні позивача за ч. 4 ст.190 КК України була закрита за відсутністю в його діях складу злочину ( а. с. 85 ).

10.12.2003 року постановою слідчого того ж відділу ОСОБА_4, в рамках кримінальної справи № 2260231, у задоволенні клопотання позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконними діями дізнання та досудового слідства, відмовлено ( а. с. 84 ).

На підставі п. 12 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, відомості про кримінальні правопорушення 28.07.2013 року СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 358 КК України за №0000876, за ч. З ст. 358 КК України в редакції від 05.04.2001 року за №0000877, які того ж дня процесуальним прокурором об'єднані в одне провадження.

28.07.2013 року процесуальним прокурором на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000876 за ч. 1 ст. 358 КК України, за ч. З ст. 358 КК України в редакції від 05.04.2001 року у зв'язку з не встановленням достатніх доказів винуватості ОСОБА_2

У відповідності до частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

У частині 2 статті 1176 ЦК України зазначено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину ; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

У частинах 5,6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, про зазначалося скаржником в апеляційній скарзі.

Згідно частини 3 статті 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2013 року було частково задоволено позов ОСОБА_2, заявлений до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на корить ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 156 843 грн. ( а. с. 58-60 ).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду змінено. За рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 стягнуто у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури 156 846 грн.( а. с. 61-63 ).

З урахуванням викладеного, а також оскільки право ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу вже захищене у судовому порядку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог, заявлених до ОСОБА_3, як до слідчого Токмацького РВ ГУМВС України, що 05.03.2002 року виніс постанову про порушення стосовно позивача кримінальної справи за статтею 15, частиною 4 статті 190, частинами 1,3 статті 358 КК України.

Вказаний висновок узгоджується з фактичними обставинами справи, з положеннями частини 1 статті 1176 ЦК України.

Також суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо покладання на відповідачів обов'язку вчинити певні дії, через невідповідність обраного способу захисту положенням статті 16 ЦК України. При цьому навів в рішенні відповідні доводи з посиланням на норми матеріального і процесуального права.

В цій частині рішення є обґрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

ОСОБА_2 заявлені вимоги до слідчого Токмацького РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_4, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізької області Головного управління національної поліції в Запорізькій області Головного управління національної поліції, Державної казначейської служби України про скасування постанови від 10.12.2003 року, в рамках кримінальної справи № 2260231, відшкодування у зв'язку з цим матеріальної шкоди.

Разом з тим, у даному випадку вимоги про скасування постанови слідчого не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства в межах позову про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу, досудового слідства, прокуратури.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 уже звертався до суду з позовом до слідчого Токмацького РВ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_4, Токмацького відділення поліції Василівського районного відділу поліції в Запорізької області Головного управління національної поліції в Запорізькій області Головного управління національної поліції, Державної казначейської служби України, прокуратури Запорізької області про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями слідчого по кримінальній справі № 2260231. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 04 квітня 2014 року його позов залишено без задоволення ( а. с. 64-67 ).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 травня 2014 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 квітня 2014 року в частині вимог, заявлених до прокуратури Запорізької області скасовано. Провадження в цій частині закрито. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін ( а с. 68-70 ).

За таких обставин суд першої інстанції на підставі положень частини 1 статті 205 ЦПК України обґрунтовано закрив провадження у даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 про скасування постанови слідчого ОСОБА_4, відшкодування шкоди.

Такий висновок узгоджується з фактичними обставинами, наявними у справі документами, відповідає положенням пунктів 1,2 статі 205 ЦПК України ).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,307 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін, виправивши підстави закриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: