Справа № 369/8371/15-ц
Провадження № 2/369/521/16
30.03.2016 рокуКиєво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування дублікату свідоцтва про право власності, -
У серпні 2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_1. Спадщину вона прийняла, оскільки у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріальної контори їй стало відомо, що існує дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартиру. Вказала, що дублікат виданий з порушенням встановленого порядку, зокрема п. 8.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, оскільки вона як співвласник квартири має на руках оригінал свідоцтва, ніколи його не втрачала, згоди на отримання дублікату не давала.
Вважає своє право порушеним, тому просила суд визнати недійсним та скасувати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали. Просили суд позов задоволити.
У судовому засіданні представник Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» проти позову заперечували, подали суду письмові пояснення.
У судовому засідання ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов.
У судове засідання ОСОБА_3 та її представник проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
При розгляді справи судом встановлено, що 04 червня 1998 року Київською дільницею Цивільних споруд ПЗЗ видано ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
З матеріалів спадкової справи встановлено, що 01 лютого 2003 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БК №426085, виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області.
29 вересня 2003 року державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори видане ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2.
17 лютого 2013 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №269187, виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.
За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї.
Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.
У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки.
З матеріалів спадкової справи №47 за 2013 рік встановлено, що 16 березня 2013 року до Вишневої міської державної нотаріальної контори звернулась із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2, яка була матірю померлої ОСОБА_4
Позивачка ОСОБА_9 була зареєстрована та проживала разом з померлою ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтвом про одруження.
П. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року передбачено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори №300/02-31 від 19 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частини квартири, оскільки спадкоємцями не подано оригіналу правовстановлюючого документу, а саме дублікату свідоцтва про право власності на квартиру.
За матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру встановлено, що 05 серпня 2003 року була проведена інвентаризація та встановлена наявність самовільного зменшення жилої площі на 1,5 кв.м.
13 серпня 2003 року було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за: ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2 по ? частині за кожним на підставі дублікату свідоцтва про право власності.
Після отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, була проведена державна реєстрація, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2092450 від 25 листопада 2003 року.
Відповідно до п. 8.6 наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно 8.6. У разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності. За дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів, які проводять оформлення права власності, БТІ можуть здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності, у тому числі здійснення перевірки належності заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав. На дублікаті свідоцтва про право власності обов'язково зазначається його номер, а до Реєстру прав вносяться відомості про втрату або зіпсування оригіналу свідоцтва та про видачу його дубліката.
При розгляді справи відповідно до ст. 10 ЦПК України судом неодноразово розяснено обовязок позивача доводити свої вимоги, на подання доказів, розгляд клопотань про витребування доказів, уточнення позовних вимог, залучення належних співвідповідачів. Разом з тим, відповідних клопотань до суду не надходило ні від позивача, ні від його представника.
В матеріалах інвентаризаційної справи відсутні докази щодо реєстрації права власності на квартиру за співвласниками на підставі оригіналу свідоцтва. При розгляді справи позивачка та її представник стверджували, що дублікат був виданий з порушенням встановленого на той час порядку, але належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, крім власних пояснень, суду не надали. Так, відсутність витребуваних документів не може бути розцінено судом як порушення порядку.
П. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року суд акцентував увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії»), виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючі визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, ОСОБА_3 мала право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції. У вказаному рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та відповідно відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.
З пояснень представника відповідача вбачається, що документацію по приватизації та видачі дублікату не знайдено. На підставі даних пояснень представник позивача стверджував, що оскільки документації не має, тому це є підтвердженням порушення вимог закону при видачі та виготовленні дублікату. З такими доводами суд не погоджується, так як сам факт відсутності документації за даних обставин не підтверджує порушення вимог закону при виготовленні дублікату.
Оскільки уповноваженими органами був виданий дублікат, позивач не надав доказів щодо порушення порядку при цьому, право власності зареєстровано саме на підставі дублікату, інших підстав у позовній заяві не вказано, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог.
Керуючись постановою Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, ст.ст.370, 372, 1223-1268 ЦК України, ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування дублікату свідоцтва про право власності - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Н.С. Пінкевич