РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1910/15-ц

Провадження № 2/643/115/16

31.03.2016

Московський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Марченко О. М., при секретарі Накеурі І. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення порушення права власності та виселення з будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовною заявою у якій просить виселити без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому, ОСОБА_1, та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (по ? частині у кожного) належить будинок, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19.

За словами позивача, 22 лютого 2014 року місце проживання відповідача самовільно, без згоди позивача, зареєстровано у житловому будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19 та належить позивачу на праві власності. Реєстрація місця проживання відповідача у зазначеному будинку скасована висновком від 03.09.2014, що затверджений начальником Московського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_4

Позивач зазначає, що відповідач на даний час без достатньої правової підстави мешкає у будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19 та чинить перешкоди позивачу в користуванні належним йому майном, змінив запірні пристрої вхідних дверей будинку, на неодноразові прохання ОСОБА_1 покинути самовільно зайнятий будинок ОСОБА_2 не реагує.

Отже, позивач прийшов до висновку, що відповідач самовільно, без його згоди, як наслідок цього, протиправно, почав проживати у спірному будинку, чим чинить позивачу перешкоди та порушує його право власності (право користування) будинком, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19.

Крім цього, під час розгляду справи, позивач подав до суду у письмовій формі додаткове правове обґрунтування позову, у якому ОСОБА_1 посилається на ст. 116 Житлового кодексу України, та підкреслює систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку.

До участі у розгляді справи залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, іншого співвласника спірного житлового будинку ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні доводам, що викладені у позовній заяві та письмовому додатковому правовому обґрунтуванню позову.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити, надали суду заперечення, згідно яких, вбачається, що відповідач вселився у спірний житловий будинок зі згоди іншого співвласника домоволодіння - його сина ОСОБА_3 та правила співжиття та добросусідства не порушував.

Третя особа, ОСОБА_3, надав суду письмову заяву, у відповідності до якої, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, позов вважає безпідставним та надуманим. Крім цього, третя особа, ОСОБА_3, просив суд розглядати справу за його відсутністю.

Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (по ? частині у кожного) належить будинок, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19. Зазначене підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом, що видане 13.03.1985 11-ю Харківською державною нотаріальною конторою № 2-1342.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_2 є рідним батьком позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2014 у адмінстративній справі № 820/18020/14 встановлено, що 22.02.2014 ОСОБА_2 зі згоди свого сина ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім цього, заява про заперечення проти задоволення позову, що подана до суду третьою особою ОСОБА_3 свідчить про те, що він, як особа, якій належить на праві спільної часткової власності спірний житловий будинок, не заперечує проти проживання його батька відповідача ОСОБА_2 у житловому будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19.

22 лютого 2014 року місце проживання відповідача без згоди позивача було зареєстровано у будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19. Реєстрація місця проживання відповідача у зазначеному будинку скасована висновком від 03.09.2014, що затверджений начальником Московського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_4, як така, що оформлена всупереч ст. 255, 369 Цивільного кодексу України за згодою лише одного власника.

Комунальним підприємством Жилкомсервіс на судовий запит було надано відповідь, що підтверджує відсутність державної реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Позивачем до суду надано письмові документи, що підтверджують його звернення до правоохоронних органів з повідомленнями про порушення відповідачем його права користування будинком, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19. Відповідно до відповіді начальника Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 19.09.2013, з гр. ОСОБА_2 було проведено індивідуально-профілактичну бесіду про недопущення вчинення протиправних дій щодо ОСОБА_1 Згідно з відповіддю начальника Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області від 22.08.2014, у ході перевірки звернення гр. ОСОБА_1 встановлено, що між заявником та його батьком гр. ОСОБА_2 склалися цивільно-правові відносини, вирішення яких до компетенції ОВС не відноситься, а вирішуються виключно в суді, в порядку цивільного судочинства України. У відповідності до листа т. в. о. начальника Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 20.02.2015, у діях відповідача ознак кримінального чи іншого правопорушення не виявлено, проводилися виключно індивідуально-профілактичні бесіди.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо притягнення відповідача ОСОБА_2 до відповідальності.

Суд також зазначає, що позивачем не було надано суду документального підтвердження проведення правоохоронними органами належних перевірок відносно фактів, на які вказував позивач ОСОБА_1 у своїх зверненнях до правоохоронних органів, крім цього, суд на підставі матеріалів, що містяться у справі, робить висновок, що правоохоронними органами не було опитано ОСОБА_1, ОСОБА_2, можливих свідків з приводу правопорушень, про які зазначав позивач у своїх зверненнях, не було здійснено жодних дій, окрім проведення профілактичних бесід.

З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює звернення позивача до правоохоронних органів та заходи, що були здійснені правоохоронними органами, у якості належних, допустимих та достатніх доказів для того, щоб встановити факт порушення позивачем права власності (права користування) відповідача на спірне домоволодіння.

Під час розгляду справи було допитано наступних свідків, а саме, ОСОБА_5, місце мешкання: м. Харків, вул. Якутська, 21; ОСОБА_6, місце мешкання: м. Харків, вул. Якутська, 23; ОСОБА_7.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду, що відповідач ОСОБА_2 ніколи правил співжиття та добросусідства не порушував, жодним чином не чинив позивачу ОСОБА_1 перешкод у користуванні спірним житловим будинком

ОСОБА_7 пояснила суду, що відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу ОСОБА_1, що є її цивільним чоловіком, та їй перешкоди у вселенні до спірного житлового будинку, що спричинило необхідність викликати працівників правоохоронних органів.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

В силу ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно п. 9 ПП ВС України № 2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

В порядку ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Верховний Суд України у Постанові від 30 квітня 2013 року, ухваленої у цивільній справі №6-12цс13, зазначив, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

У відповідності до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

В силу ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно п. 17 ПП ВС України № 2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, При вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В порядку ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі вищенаведеного, судом не встановлено фактів систематичної антигромадської поведінки ОСОБА_2 Б, у матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують наявність порушень ОСОБА_2 правил співжиття та того, що вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Відповідач ОСОБА_2 має право користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якутська, 19., на підставі погодження такого користування зі своїм сином ОСОБА_3, який є одним з власників зазначеного житлового будинку.

Таким чином, суд вважає, що позов є необґрунтованим, доводи позивача, що викладені у позовній заяві та висловлювалися ним впродовж судового розгляду справи, не є достатніми для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. ст. 116, 150, 156 ЖК України, п. 17 ПП ВС України № 2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення порушення права власності та виселення з будинку відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. М. Марченко