Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 6-209/11
Провадження №: 6/332/92/16
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2016 р. м.Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Безлер Л.В. розглянувши подання заступника начальника Запорізького міського управління юстиції начальника Заводського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 про розгляд питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2011 року до Заводського районного суду м.Запоріжжя звернувся Заводський відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ з поданням про розгляд питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

В поданні зазначено, що на виконанні в Заводському ВДВС ЗМУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа № 11/338/09, виданого 25.09.2009 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості 292508,55 грн. Державним виконавцем проводились виходи по місцю проживання боржника, але він за адресою, вказаною у виконавчому документі не мешкає. ОСОБА_2 ухиляється від виконання у добровільному порядку рішення суду. Станом на 01.11.2011 року сума заборгованості по виконавчому документу не сплачена. Посилаючись на Закони України «Про виконавче провадження», «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» просять розглянути питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2011 року дане подання задоволене, обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2016 року скасовано ухвалу суду від 07.11.2011 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

05.04.2016 року справу передано в провадження судді Безлер Л.В.

У судове засідання представник Заводського ВДВС ЗМУЮ не зявився, надавши до суду письмове клопотання про розгляд подання без його участі.

Дослідивши подання та надані матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Поряд із цим, саме невиконання боржником самостійно зобов'язання, вказаного в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону «Про виконавче провадження», зокрема, неутримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Із наданого подання вбачається, що державний виконавець не надав будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття виконавчого провадження та ухилення його від виконання зобов'язань.

Крім цього, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857 від 21.01.1994 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Однак в матеріалах подання не міститься жодних відомостей про отримання ОСОБА_2 паспорту для виїзду за кордон, оскільки без отримання паспорту остання не має права та можливості виїхати за межі України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що подання Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про розгляд питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України не містить жодного документального та правового підґрунтя, тому суд не вбачає підстав для його задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання заступника начальника Запорізького міського управління юстиції начальника Заводського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 про розгляд питання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя: Л.В.Безлер