У х в а л а

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про встановлення нікчемності правочину, визнання іпотечного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_7 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 260 410 грн 30 коп.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 26 жовтня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 199 955 грн на строк до 26 жовтня 2027 року зі сплатою процентної ставки 12,95 % річних, а ОСОБА_7 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між сторонами укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_7 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачка не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 17 вересня 2009 року склала 260 410 грн 30 коп.

У квітні 2011 року ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом та, уточнивши його, просила визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки, посилаючись на те, що вона кредитний договір не підписувала та грошей убанку не отримувала, а укладаючи договір іпотеки, не розуміла його змісту та правових наслідків.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на його користь 259 138 грн 20 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 198 670 грн 49 коп. - заборгованість за кредитом, 1 480 грн 23 коп. - борг за відсотками, 28 098 грн 93 коп. - борг за простроченими відсотками, 27 743 грн 28 коп. - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог та у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову банку та відмову у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що договори кредиту та іпотеки укладені відповідно до вимог чинного законодавства і ОСОБА_8 не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому підстав для визнання їх недійсними немає, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а встановивши, що ОСОБА_8 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування ними, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею, зробив правильний висновок про стягнення боргу у повному обсязі за виключенням стягнення суми нарахованої пені за один місяць та часткове задоволення позову.

При цьому судом правильно застосовані ст. ст. 11, 15, 237, 241, 509, 525, 526, 1050, 1054 ЦК України, оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214, 215 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 відхилити,рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.І. Амелін

В.П. Гончар