Провадження №2/447/64/16
Справа №447/2006/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

06.04.2016 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Березюк Г. М.

при секретарі Федчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" про визнання договору банківського обслуговування недійсним ,-

в с т а н о в и в:

ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" ( далі - ПАТ «ВіЕйБі банк») звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 31.08.2011 року з відповідачкою було укладено Договір банківського обслуговування№ ВL_КГ 100068785 на загальну суму 16000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, щомісячної плати у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 3 % від суми кредиту, на строк до 31.08.2014 р.. Оскільки ОСОБА_2 неналежно виконувала свої зобовязання за кредитним договором, то заборгованість станом на 12.08.2015 року склала 25182,09 грн, з яких 3939,61 грн заборгованість за кредитом, 0,06 грн заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3355,17 грн по сплаті комісії, 17887,25 грн плата за пропуск платежів. Враховуючи наведене, просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 182,09 грн.

21.09.2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання договору банківського обслуговування недійсним. 13.01.2016 року подала уточнення до зустрічного позову та просила визнати частково недійсним Договір банківського обслуговування ВL_КГ 100068785 від 31.08.2011 року з моменту його укладення в частині встановлення комісії за управління кредитом ( п.1.6 Загальної частини та п.4 Спеціальної частини), застосувати наслідки недійсності правочину згідно вимог ст.. 216 ЦК України та зобовязати ПАТ «ВіЕйБі Банк» зарахувати безпідставно сплачені 13459,80 грн комісії за управління кредитом в рахунок погашення заборгованості по кредиту та пені, нарахованої в межах строку позовної давності. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у договорі банківського обслуговування № ВL_КГ 100068785 від 31.08.2011 року міститься пункт 1.6 щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається в п.4 Спеціальної частини Кредитного договору : 3% від суми Кредиту ( три відсотка). Вказаний пункт даного договору суперечить п.3.6 постанови НБУ №168 від 10.07.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яким передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення право відносин ( укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В Додатку №2 до Кредитного договору зазначено, що цей платіж у розмірі 480 грн щомісячно є платежем за надані Банком супутні послуги на користь банку, а саме: за обслуговування кредитної заборгованості, однак у ньому не зазначено обґрунтування саме такого розміру комісії, що суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Умови Кредитного договору щодо встановлення комісії за управління Кредитом в сумі 3,00% від суми Кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища споживача, а тому є недійсними.

В судовому засіданні представник позивача по первісному позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 первісний позов підтримав в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечив. ПАТ «ВіЕйБі Банк» подав письмові заперечення на зустрічний позов та заяву про застосування строку позовної давності до зустрічних вимог ОСОБА_2 про визнання частково недійсним кредитного договору. Представник позивача по первісному позову ОСОБА_3 пояснив, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором виникла, у звязку з тим, що вона здійснювала погашення кредиту несвоєчасно та не в повному розмірі. Останній платіж здійснила 24.07.2014 року в розмірі 500 грн. Вказував, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 підписали кредитний договір, графік погашення заборгованості та Додаток №2 до Договору детальний розпис вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, чим досягли згоди з усіх істотних умов договору. ОСОБА_2 погодилася з усіма умовами кредитного договору та виконувала їх. Несправедливими та недобросовісними банк вважає дії ОСОБА_2 з неповернення суми кредиту.

Відповідачка по первісному позову ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов визнала частково в частині заборгованості по кредиту в сумі 3939,61 грн та по сплаті відсотків в розмірі 0,06 грн, в решті проти позову заперечила, просила зменшити розмір пені, нарахований в межах строку позовної давності до мінімального розміру. Зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Подала письмові заперечення на первісний позов та клопотання про зменшення розміру пені до мінімально можливого , у звязку із скрутним фінансовим станом.

Суд, вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, дослідивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, згідно Договору банківського обслуговування № ВL_КГ 100068785 (до стандарту продукту «Кредит готівкою №1») від 31.08.2011 року укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2, останній було надано кредит в сумі 16000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, щомісячної плати у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 3 % від суми кредиту, на строк до 31.08.2014 р. Сторони договору погодили графік погашення заборгованості за кредитом та процентами, в якому чітко вказано щомісячну суму до сплати.

Згідно ст.526 ЦК України загальною умовою виконання зобовязання є те, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в даному випадку кредитного договору.

Банк виконав свої зобов'язання щодо надання ОСОБА_2 кредитних коштів за кредитним договором в розмірі 16 000 грн.

ОСОБА_2 після отримання кредиту не скористалася своїм правом відповідно до п.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у 14-денний термін відмовитися від кредиту.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.(ст.627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст.ст. 215-216 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України).

Сторони, підписавши оспорюваний договір, підтвердили факт досягнення згоди між собою щодо усіх істотних умов.

Наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір, його укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення відповідачки було вільним і відповідало її внутрішній волі. При укладенні договору відповідачці ОСОБА_2 були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили її прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України №168 від 10.07.2007 року розроблено відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" , статей 47, 49 та 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації. (п.1.1 Правил).

Вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконав, так як долучив до матеріалів справи Додаток №2 до Кредитного договору № ВL_КГ 100068785 від 31.08.2011 року «Детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки», який при укладенні кредитного договору підписаний обома сторонами.

При підписанні кредитного договору банком всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення кредитного договору були дотримані, договір містить всі передбачені законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, ОСОБА_2 були відомі всі умови договору, вона була належним чином проінформована про умови кредитування.

Таким чином суд не вбачає підстав для визнання частково недійсним договору банківського обслуговування ВL_КГ 100068785 від 31.08.2011 року з моменту його укладення в частині встановлення комісії за управління кредитом ( п.1.6 Загальної частини та п.4 Спеціальної частини), а тому зустрічний позов ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

ОСОБА_2, як позичальник, згідно умов вказаного Договору зобовязувалася точно в строки, обумовлені Договором, повернути кредит в сумі 16 000 грн, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та належним чином виконувати взяті на себе зобовязання.

Відповідно до п.4.2 Кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п.3.3 Загальної частини Кредитного договору ОСОБА_1 має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі 25% від суми кредиту.

Згідно п.4.3 Кредитного договору у випадку прострочення Позичальником виконання грошових зобовязань ОСОБА_1 має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», вказані у п.9 Спеціальної частини Договору.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 дані зобовязання не виконувала у строки і це призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.08.2015 року склала 25182,09 грн, з яких 3939,61 грн заборгованість за кредитом, 0,06 грн заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3355,17 грн по сплаті комісії, 17887,25 грн плата за пропуск платежів.

Відповідачка по первісному позову ОСОБА_2 просила зменшити суму пені, яка перевищує розмір заборгованості по кредиту та відсотках за користування кредитом в кілька разів. На підтвердження важкого майнового стану зазначила, що працює вчителем у Тужанівській НСШ, середньомісячний дохід її становить лише 3500 грн., на утриманні має перестарілу матір ОСОБА_4, яка в силу свого віку часто хворіє. Крім того, разом з нею по вул.Ходорівській,23 у с.Станківці Миколаївського району Львівської області проживає і її дочка ОСОБА_5 з трьома малолітніми дітьми, яка ніде не працює, що стверджується копією довідки про склад сімї та копією трудової книжки ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що розмір пені, нарахований позивачем, значно перевищує розмір збитків ПАТ «ВіЕйБі Банк», а саме: заборгованість за тілом кредиту складає 3939,61 грн., відсотків 0,06 грн, а розмір пені за несвоєчасне виконання - 17887,25 грн.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Тому, Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Отже, суд вважає, що розмір пені підлягає зменшенню до 3939,61 грн., що дорівнює розміру заборгованості за кредитом 3939,61 грн.

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягає стягненню 11234,45 грн. заборгованості за кредитним договором, а саме: 3939,61 грн заборгованість за кредитом, 0,06 грн заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3355,17 грн по сплаті комісії, 3939,61 грн пеня за несвоєчасне виконання зобовязань.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

З врахуванням наведеного судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки на користь держави, становить 251,80 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України та ст.ст. 10, 60, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

первісний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" заборгованість за кредитним договором № ВL_КГ 100068785 від 31.08.2011 року в сумі 11234 (одинадцять тисяч двісті тридцять чотири) грн. 45 коп, в тому числі 3939 (три тисячі девятсот тридцять девять) грн. 61 коп заборгованість за кредитом; 0,06 грн - заборгованість по сплаті відсотків; 3355 (три тисячі триста пятдесят пять) грн. 17 коп. - заборгованість по сплаті комісії; 3939 (три тисячі девятсот тридцять девять) грн. 61 коп пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 251 (двісті пятдесят одну) грн. 82 коп

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_1" про визнання договору банківського обслуговування недійсним відмовити.

Рішення можна оскаржити протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області.

Суддя : Березюк Г. М.