Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/951/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.04.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.,

Черненко В.В.

за участю секретаря - Гончар В.В.

заслухавши доповідача по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 січня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про вселення, усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою,-

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_8 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про вселення, усунення перешкод та встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування зазначав, що йому на праві власності належить 1/6 частина квартири номер АДРЕСА_1 Квартира складається з 4-х жилих кімнат, загальною площею 86,0 кв.м., в тому числі житловою площею 50,5 кв.м..Співвласниками квартири на праві спільної часткової власності є: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7.

З 2014 року у позивача виникла потреба у користуванні квартирою. Він звертався до відповідачів з проханням не перешкоджати здійснювати користування його частиною квартирою, але з боку останніх не знайшов порозуміння, тому просив зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою, виділити у користування кімнату № 8 площею 9,9 кв.м., лоджію, та вселити його, місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників квартири.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 січня 2016 року позов задоволений частково. Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_8.

Вселено ОСОБА_8 в квартиру.

Встановлено порядок користування квартирою: ОСОБА_8 виділено у користування кімнату №8 площею 9,9 кв.м. Визначено право користування ОСОБА_8 місцями загального користування разом з іншими співвласниками: коридором №1 площею 6,4 кв.м, коридором №2 площею 2,4 кв.м., коридором №3 площею 3,7 кв.м., ванною кімнатою №8 площею 2,6 кв.м., вбиральнею №6 площею 1,1 кв.м., кухнею №12 площею 9,4 кв.м., коморою №10 площею 2,2 кв.м., коморою №13 площею 0,6 кв.м.

У частині вимог щодо користування позивачем лоджією відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційних скаргах відповідачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати. Зазначають про порушення житлових прав співвласників квартири, зокрема, ОСОБА_3, який за визначеним раніше між відповідачами порядком користування квартирою, користується кімнатою № 8 вказаної квартири. До апеляційної скарги додають довідку психіатричної лікарні, відповідно до якої, ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, з 2007року перебуває під наглядом лікаря. Захворювання виключає можливість його проживання в одній кімнаті з іншими членами сім'ї.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_10 підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач та його представник ОСОБА_11 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_8 є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, право власності на яку посвідчено свідоцтвом нотаріуса про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 18.09.2013року, проведена державна реєстрація прав власника(а.с.5,6).

З матеріалів справи убачається, що позивачем набута 1/6 частина квартири, що належала ОСОБА_12, та яка за результатами проведених прилюдних торгів перейшла у власність позивача в рахунок погашення боргу, стягнутого з ОСОБА_12 на користь позивача рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 травня 2011 року.

На час розгляду справи співвласниками вказаної квартири є відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7, кожному на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина , що відповідає розміру площі 8,4кв.м. на кожного співвласника.

Згідно техничного паспорту на квартиру, виготовленим ОКП «Кіровоградське обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» станом на 17.06.2009 року(копія), квартира складається з 4-х жилих кімнат, загальною площею 86,0 кв.м., в тому числі житловою площею 50,5 кв.м. (а..с. 9-10). А саме: кімната №11- площею 17,4кв.м., кімната № 5- площею 12.9кв.м., кімната № 8 - площею 9,9кв.м., кімната № 4- площею 10,3кв.м.

Відповідно до довідки про склад сім'ї відповідачів, всі відповідачі зареєстровані та проживають у спірній квартирі(а.с.126).

Як убачається, між відповідачами був визначений порядок користування квартирою, про що 11.01.2013року був укладений договір та засвідчений підписом начальника комунального експлуатаційного підприємства(а.с.139, 246-оригінал). Згідно з договором у користування виділено ізольовані кімнати: ОСОБА_5 та ОСОБА_6- площею 17,4кв.м. з лоджією, ОСОБА_4 та ОСОБА_12 - 12.9кв.м., ОСОБА_3- 9,9кв.м., ОСОБА_7-10,3 кв.м. Допоміжні приміщення залишені у загальному користуванні співвласників.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, вказував про порушене право позивача на гарантоване законом право користування належної йому власністю та виходив із того, що відповідачі ОСОБА_7 всі є членами однієї сім'ї, тому ними може бути вирішено питання щодо їх проживання у трьох кімнатах, шляхом переукладення договору, кімната № 8, яка виділена судом у користування позивача, має незначний відступ від ідеальної частки до розміру житлової площі. Визнав недоведеними доводи відповідачів щодо користування квартирою відповідно до укладеного ними договору.

Проте погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дана одностороння оцінка доказів.

Так, судом безпідставно відкинути докази того, що відповідачі користуються належної їм квартирою відповідно до укладеної ними угоди, зокрема, не спростовано, що відповідач ОСОБА_3 користується кімнатою № 8 площею 9,9кв.м. та допустив припущення щодо можливого перерозподілу кімнат між співвласниками.

Не дав суд належної оцінки запереченням сторони відповідачів, які посилалися на те, що за станом здоров'я ОСОБА_3, який проживає у кімнаті №8, не може проживати в однієї кімнаті з іншими особами. Захворювання, на яке страждає відповідач ОСОБА_3 зазначене у п.5.1 Переліку хронічних захворювань, затвердженого наказом № 52 від 08.02.1985р. Міністерства охорони здоров'я УРСР, відповідно до якого він не може проживати в комунальній квартирі або в однієї кімнаті з членами своєї сім'ї. Таки обставини підтверджуються довідкою Кіровоградської обласної психіатричної лікарні, де ОСОБА_3 перебуває на обліку (а.с.217).

Ухвалюючи про вселення позивача, якій не користувався раніше спірною квартирою та не є членом сім'ї відповідачів, не звернув уваги щодо невідповідності кімнати площею 9,9кв.м. санітарним нормам проживання для двох осіб - менше 6кв.м. на одну особу.

Відповідачі постійно проживають у спірній квартирі, іншого житла не мають. Позивач у користуванні має трикімнатну квартиру, яка йому належить на праві власності(а.с.125).

Виходячи з положень ст.13 ЦК України, право власності має обмеження. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Колегія суддів вважає, що враховуючи встановлений законом правової режим спільної часткової власності, не може бути поновлено право однієї особи шляхом порушення прав іншої особи.

Суд першої інстанції ці вимоги закону не виконав.

Відповідно до встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції ухвалив рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення відповідно до п.п.1,3,.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.309, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 січня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод, встановлення порядку користування кватирою та вселення відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: