Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсним договору поруки

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому позивач просив стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 у розмірі 11 207 доларів США 28 центів, з яких: 6746 доларів США 46 центів кредитна заборгованість, 4460 доларів США 82 центів заборгованість за процентами, та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 68 640 грн 87 коп., з яких: 44 167 грн 41 коп. пеня за прострочення сплати кредиту, 24 473 грн 46 коп. пеня за прострочення сплати процентів.

Вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту, укладеного 20 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3, позичальник отримав кредит в іноземній валюті розміром 16 277,00 доларів США і зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 липня 2014 року, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 20 липня 2007 року укладено договір поруки. Відповідно до умов даного договору відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Позичальник прострочує внесення платежів, внаслідок чого станом на 24 лютого 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 11207 доларів США 28 центів та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 68 640 грн 87 коп.

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки № 123874, укладеного 20 липня 2007 року від її імені з банком. Зазначала, що підпис у договорі поруки від її імені не справжній, їй не належить, а тому договір для неї обов'язків поручителя не створює.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, позов банку задоволено частково.Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 207 доларів США 28 центів, що за курсом НБУ (станом на 10 березня 2015 року - за 1 долар США - 21,73 грн) еквівалентно та становить 243 534 грн 19 коп., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 24 лютого 2014 року по 24 лютого 2015 року у розмірі 68 640 грн 87 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні іншої частини позовних вимог банку відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним договір поруки № 123874, укладений 20 липня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 Вирішено питання про судові витрати. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь сектору №4 відділу ТКЗ ОВС Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Київській області витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 1 474 грн 20 коп.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову, відмови у вимогах банку до поручителя та в частині стягнення із банку витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи, в цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення змінити, стягнувши суму боргу у валюті зобов'язання.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У справі встановлено, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту, укладеного 20 липня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3, позичальник отримав кредит в іноземній валюті розміром 16 277,00 доларів США і зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 липня 2014 року, сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13 % річних.

Згідно з указаним кредитним договором заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом підлягають поверненню у доларах США, а неустойка (штраф, пеня) сплачується у національній валюті України (гривні).

За змістом останньої заяви банку про збільшення позову (Т. 1, а. с. 170-171), заборгованість за тілом кредиту й процентами заявлено до стягнення у валюті кредиту - у доларах США, а вимоги про застосування заходів за порушення кредитного зобов'язання (пеня) заявлені позивачем у перерахунку до гривні за офіційним курсом Національного банку на день проведення останнього розрахунку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитом і процентами у тому числі, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, перевів суму боргу частині тіла кредиту й процентівз іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ станом на 10 березня 2015 року.

Разом з тим, суди не звернули уваги на те, що позивач визначив валютою платежу за тілом кредиту та процентами долар США.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-1680 цс15 від 10 лютого 2016 року, № 6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року).

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен встановити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Наявність/відсутність у ПАТ «УкрСиббанк» індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд не перевіряв, стягнув борг за тілом кредиту й процентами з визначенням еквівалента у гривні без встановлення істотних для правильного вирішення справи обставин, а тому в частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про неправильність вирішення вимог до поручителя, задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору поруки та щодо стягнення із банку витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи відхиляються з огляду на таке.

На підтвердження вимог до поручителя банком надано договір поруки від 20 липня 2007 року, підписаний від імені поручителя ОСОБА_4 Відповідно до умов даного договору відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Встановивши із доказів у справі, які оцінено за правилами ст. 212 ЦПК України, обставини про те, що підпис від імені поручителя у договорі забезпечення кредиту не належить ОСОБА_4, суди дійшли висновку про безпідставність вимог банку до ОСОБА_4 та обґрунтованість позову про визнання договору поруки недійсним.

Доводи скарги банку у цій частині зводяться до переоцінки доказів у справі.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз, належать до судових витрат.

За клопотанням ОСОБА_4 у справі було призначено та проведено судово-почеркознавчу експертизу. Рахунок на її оплату (1 474, 20 грн) виставлено після проведення експертизи (Т. 1, а. с. 128).

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним, обґрунтовано стягнув вартість проведення експертизи із відповідача за зустрічним позовом на користь експертної установи, що проводила дослідження, з урахуванням положень ст. ст. 88, 215 ЦПК України у порядку вирішення питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, судові рішення у справі у частині вирішення вимог до поручителя, задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору поруки та щодо стягнення із банку витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи залишаються без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року скасувати у частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко