Справа № 750/6228/15-ц Провадження № 22-ц/795/348/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Жук М. І. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Хромець Н.С., Шевченка В.М.
при секретарі:Шевченко М.О., Покладі Д.В.
за участю:представника відповідача - ОСОБА_6, представника позивача - ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства ''Укрсоцбанк" до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.12.2015року задоволено вимоги позову публічного акціонерного товариства ''Укрсоцбанк" до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь публічного акціонерного товариства ''Укрсоцбанк" заборгованість за договором кредиту в розмірі 19205 доларів США 30 центів. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь публічного акціонерного товариства ''Укрсоцбанк" судовий збір в розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, судом неповно з'ясовані фактичні обставини справи. ОСОБА_8 вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги його заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, з якою відповідач звернувся до суду першої інстанції до ухвалення судом рішення по справі. ОСОБА_8 зазначає, що при вирішенні спору по суті судом першої інстанції не враховані положення статей: 261, 267, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 626, 629, 631, 1054 ЦК України. ОСОБА_8 вказує, що при вирішенні спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що умовами укладеного між сторонами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. При цьому ОСОБА_8 зазначає, що він перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з жовтня 2009року, а позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача в червні 2015року, що свідчить про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. ОСОБА_8 також вказує, що позивач не заявляв клопотання про поновлення процесуальних строків, разом з тим, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув дану справу по суті за його відсутності та за відсутності його представника, не прийнявши до уваги та не задовольнивши письмове клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Вказані обставини, як зазначає ОСОБА_8, позбавили його можливості заявити відповідне клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи для встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_8, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.131), не з'явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції,-залишенню без змін, виходячи з наступного.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції нормам матеріального права та фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджується її матеріалами, що 19.07.2007року між відповідачем та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку ''Укрсоцбанк'', правонаступником якого є публічне акціонерне товариство ''Укрсоцбанк'', було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 935/2-036, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 15400 доларів США, зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення всіх траншів 05.07.2022року на умовах, визначених договором кредиту (а.с.5-10).

07.12.2010року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 935/2-036-3 до договору відновлювальної кредитної лінії №935/2-036 від 19.07.2007року, відповідно до п.2. якого сторони підтверджують, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладання вказаної додаткової угоди складає 14686 доларів США 98 центів, зі сплатою 14,23% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 05.04.2027року на умовах, визначених договором кредиту (а.с.11-12). Як вбачається з п.3.3. договору від 07.12.2010року про внесення змін №935/2-036-3 до договору відновлювальної кредитної лінії №935/2-036 від 19.07.2007року, вказаним договором встановлено, що погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладення договору, здійснюється до 5 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком, визначеним п.3.3. договору від 07.12.2010року про внесення змін №935/2-036-3. За хронологією вказаний графік погашення залишку кредитної заборгованості складається за період: з 05.11.2009року по 05.04.2027року (а.с.11-12).

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, таким чином не здійснюючи погашення суми заборгованості. Як вбачається з представленого суду позивачем розрахунку кредитної заборгованості відповідача (а.с.17-19), останній платіж за укладеним кредитним договором відповідач здійснив 21.10.2009року.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка згідно представленого суду позивачем розрахунку (а.с.17-19), станом на 17.06.2015року становила 24430,37 доларів США, що в еквіваленті згідно з курсом НБУ станом на 17.06.2015року складає 541077,51грн. Як вбачається з поданої позовної заяви (а.с.2-4), вказану суму заборгованості позивач і просив стягнути на свою користь з відповідача.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи (а.с.60-62), 20.11.2015року, до винесення судом рішення по суті заявленого позову, відповідач звернувся до суду першої інстанції із письмовою заявою про застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно уточнених позовних вимог, з врахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, і представленого позивачем суду уточненого розрахунку заборгованості відповідача (а.с.77-81), позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в межах трирічного строку позовної давності з дати звернення банку до суду першої інстанції з вказаним позовом (за період з 17.06.2012року по 17.06.2015року). За вказаний період сума заборгованості відповідача становить 19205 доларів США 30 центів, що в еквіваленті складає 425353 грн. 97 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом становить 13539 доларів США 61 цент, що в еквіваленті складає 299871 грн. 75 коп., сума заборгованості за відсотками становить 5665 доларів США 69 центів, що в еквіваленті складає 125482 грн. 22 коп.( а.с.80-81).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги в сумі 19205 доларів США 30 центів, суд першої інстанції з посиланням на норми матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичні обставини справи, виходив з того, що зобов'язання має виконуватись належним чином, і оскільки відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, то стягненню з нього на користь банку підлягає вказана в рішенні суду сума заборгованості за кредитом та відсотками, стягнута судом в межах трирічного строку позовної давності.

За даних обставин доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги спростовуються висновком рішення суду першої інстанції, яким сума заборгованості за кредитом та відсотками стягнута судом з відповідача на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_8 стверджує, що оскільки останній платіж за кредитним договором ним було здійснено 21.10.2009року, а до суду першої інстанції з даним позовом банк звернувся в червні 2015року, то суд безпідставно не застосував положення статті 267 ЦК України, яка регулює наслідки спливу позовної давності та не відмовив в задоволенні вимог заявленого позову, про що просив відповідач в письмовій заяві від 20.11.2015року (а.с.60-62). Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, з наступних підстав.

Як вбачається з п.3.3. договору від 07.12.2010року про внесення змін №935/2-036-3 до договору відновлювальної кредитної лінії №935/2-036 від 19.07.2007року, вказаним договором встановлено, що погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладення договору, здійснюється до 5 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком, визначеним п.3.3. договору від 07.12.2010року про внесення змін №935/2-036-3. За хронологією вказаний графік погашення залишку кредитної заборгованості складається за період: з 05.11.2009року по 05.04.2027року ( а.с.11-12).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до приписів статті 257 ЦК України.

З врахуванням положень ч.1 статті 360-7 ЦПК України, апеляційний суд приймає до уваги приписи правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169цс14. Відповідно до вказаної правової позиції, висловленої Верховним Судом України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Приймаючи до уваги вищенаведене, є безпідставними доводи апеляційної скарги відносно того, що оскільки останній платіж за кредитним договором відповідачем було здійснено 21.10.2009року, а до суду першої інстанції з даним позовом банк звернувся в червні 2015року, то суд необґрунтовано не застосував положення статті 267 ЦК України та не відмовив в задоволенні вимог заявленого позову. Як вбачається з рішення суду першої інстанції, сума заборгованості за кредитом та відсотками стягнута судом з відповідача на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув 17.12.2015року дану справу по суті за відсутності його представника, не прийнявши до уваги та не задовольнивши письмове клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Вказані обставини, як зазначає ОСОБА_8, позбавили його можливості заявити відповідне клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи для встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.30), провадження у даній цивільній справі було відкрито ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.07.2015року, яка оскаржувалась відповідачем в апеляційному порядку (а.с.36,51-52). В подальшому розгляд даної справи було призначено судом першої інстанції на 23.11.2015року, і розгляд справи було відкладено на 17.12.2015року на 15.00 годину у зв'язку із задоволенням судом клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (а.с.63,67-68). 17.12.2015року до суду першої інстанції надійшло письмове клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні (а.с.72). Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.12.2015року (а.с.83-84), суд визнав за можливе розглянути цивільну справу у відсутності відповідача та його представника. Вказана обставина, на думку апеляційного суду, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з врахуванням того, що вона не призвела до неправильного вирішення справи по суті, а також з врахуванням приписів статті 157 ЦПК України, яка регламентує строки розгляду справ.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи ні відповідачем, ні його представником не заявлялось відповідне клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги ту обставину, що ухвалою судді апеляційного суду Чернігівської області від 04.03.2016року ОСОБА_8 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.12.2015року на строк до ухвалення апеляційним судом судового рішення у справі (а.с.125), апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8 до бюджету 4019грн. 40коп. судового збору за подання апеляційної скарги на розрахунковий рахунок №0002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач - УК у м.Чернігові /м.Чернігів/ 22030101, , банк отримувача - ГУДКСУ у Чернігівській області.

Керуючись статтями: 88, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 до бюджету 4019 грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги на розрахунковий рахунок №0002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач-УК у м.Чернігові /м.Чернігів/ 22030101, , банк отримувача - ГУДКСУ у Чернігівській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: