Справа № 226/423/16-ц
Провадження № 2-о/226/42/2016
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2016 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Трифонової І.О.,

учасники судового процесу:

заявник ОСОБА_1 (не зявився),

представник заявника ОСОБА_2,

заінтересована особа Димитровська міська рада

(представник відсутній),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Димитров Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів перебування на утриманні і проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою про встановлення фактів перебування на утриманні і проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування вимог зазначив, що 09.12.2002 року помер ОСОБА_3, відкрилася спадщина на частку двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_1, що складає ? частину домобудівництва з надвірними побудовами, загальною площею 49,7 м2, в тому числі житловою площею 25,0 м2. Частина квартири належала ОСОБА_3 на праві сумісної власності від 03.06.1999 року, виданого Державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Мінестерства вугільної промисловості України. Інша частина квартири належала на праві сумісної власності бабусі заявника - ОСОБА_4. Своє право сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстрували, як того вимагає чинне законодавство, в БТІ м. Димитров 13.07.1999 року. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мешкали удвох у вищезазначеній квартирі. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не реєструвався та не укладався. За таких правових обставин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебувала на утриманні ОСОБА_3 більше одного року до дня його смерті, належала до кола спадкоємців за законом і у неї виникло право спадкоємства на майно спадкодавця. Під час фактичних шлюбних відносин, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 здійснювали ведення спільного господарства, їх повязував спільний побут, вони проживали однією сімєю до часу смерті спадкодавця. Під час проживання однією сімєю вони піклувалися один про одного, мали взаємні права та обовязки, вели спільний бюджет. Інших спадкоємців за законом чи заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, окрім ОСОБА_4, не було. Восьмого січня 2013 року померла ОСОБА_4, яка постійно мешкала на день смерті у місті Димитров по вулиці Волгоградська у будинку № 15, в квартирі № 1. Син спадкодавця - ОСОБА_5 (свідоцтво про народження, актовий запис № 65 від 22.01.1957 р., свідоцтво про одруження, актовий запис № 63 від 18.05.66 р.) помер 18 травня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 353. За таких обставин, право на спадкування за правом представлення на підставі частини 1 статті 1266 Цивільного кодексу України, після смерті ОСОБА_4 має лише заявник, ОСОБА_1. Факт їхніх зі спадкодавцем родинних відносин, а саме те, що заявник, ОСОБА_1 по відношенню до Заїки (ОСОБА_1 до шлюбу) ОСОБА_6 є внуком, підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Димитровським міськвиконкомом Донецької області, серія УІ-НО № 264888, актовий запис за № 288 від 18.04.1984 року; свідоцтвом про народження його батька ОСОБА_5 - сина спадкодавця та свідоцтвом про одруження ОСОБА_5 ( Заїка після шлюбу) ОСОБА_6. Інших спадкоємців за законом чи заповітом окрім заявника, ОСОБА_1 немає. Протягом строку встановленого для прийняття спадщини, будь-яких відмов щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4, заявник, ОСОБА_1 не заявляв. Просив суд, встановити факт перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_3 з 1999 року до 09 грудня 2002 року, встановити факт ОСОБА_1, постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, яка складається з двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_3, загальною площею 49,7м2, у тому числі житловою площею 24,7 м2, що становить ? частку житлового будинку з надвірними будівлями, після смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлої 8 січня 2013 року.

Заявник ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи по суті повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, за участі його представника ОСОБА_2.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягала на задоволенні вимог заявника, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заяві, просила суд задовольнити заяву у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Димитровської міської ради до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона більше спілкувалася з ОСОБА_6 після смерті її чоловіка ОСОБА_3. Потім вона померла. Знає, що у неї був син ОСОБА_8, який мешкав на мікрорайоні «Західний», він також помер. Після смерті її чоловіка, почав доглядати за ОСОБА_6 її онук - ОСОБА_1. Вона не знала ОСОБА_3. ОСОБА_9 була знайома з батьками її чоловіка. Бачила онука вранці і ввечері, допомагав по господарству.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що в своїй квартирі проживає з 1988 року. З сусідами ОСОБА_11 і ОСОБА_12 була знайома. Коли вона оселилась в своїй квартирі, вони вже там мешкали. Мешкали разом, як чоловік і дружина, оскільки перша дружина ОСОБА_3 на той момент померла. Коли ОСОБА_3 захворів, то ОСОБА_12 здійснювала за ним догляд. У нього було хворе серце. ОСОБА_9 їсти готувала, прала. Коли ОСОБА_3 перестав вставати, ОСОБА_12 його купала. ОСОБА_13 приблизно в грудні 2002 року або 2003 році, на 10 років раніше ОСОБА_12. ОСОБА_14 - ОСОБА_12. ОСОБА_15 працював шахтарем, після його смерті, ОСОБА_12 отримувала його шахтарську пенсію. ОСОБА_9 поставила ОСОБА_13 памятник. У ОСОБА_13 було двоє синів. Один син помер до смерті ОСОБА_15, а другий син мешкає в місті Донецьку. Старшого сина звали ОСОБА_5, а молодшого сина звали Володимиром. ОСОБА_13 син ОСОБА_16. Її чоловік товаришував з Володимиром. Коли ОСОБА_13 і ОСОБА_12 стали мешкати разом, то вони ще працювали. Жили вони в достатку, ні в чому не потребували. ОСОБА_9 працювала муляром-штукатуром. Пенсія у ОСОБА_12 була не великою. Після смерті ОСОБА_15, ОСОБА_9 жила одна в квартирі. Коли ОСОБА_12 стала себе погано почуватися, то з нею почав мешкати її син ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_8, за ОСОБА_12 став доглядати онук ОСОБА_1. Доглядав він з осені 2011 року, він купував ліки та памперси. ОСОБА_17 матеріально, оскільки пенсія у неї була не великою. До січня 2013 року ОСОБА_1 здійснював догляд за своєю бабусею. Євген також і поховав бабусю. Після смерті бабусі ОСОБА_1 мешкав в квартирі та саджав город.

Вислухавши представника заявника, покази свідків, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини.

На підставі розпорядження органу приватизації квартира АДРЕСА_4, що складає ? частини домоволодіння з надвірними будівлями була передана у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і належить зазначеним особам на праві приватної сумісної власності відповідно до свідоцтва № 4/32-1073 про право власності на житло, виданого Державним підприємством Управління житлово-комунального господарства Міністерства вугільної промисловості України 3 червня 1999 року, право власності належним чином зареєстроване 13 липня 1999 року у Бюро технічної інвентаризації міста Димитрова (а.с. 20).

У домовій книзі для прописки громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованими значились 2 особи: ОСОБА_3 з 27 лютого 1970 року до 15 січня 2003 року та ОСОБА_4 з 2 лютого 1999 року до цього часу (а.с. 21-22). З січня 2012 року до дня смерті 8 січня 2013 року бабусі ОСОБА_4 і до теперішнього часу проживав і проживає без реєстрації онук ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується актом складеним 1 березня 2016 року квартальною по вулиці Волгоградській ОСОБА_18 та про що в акті засвідчили сусіди ОСОБА_19, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (а.с. 66).

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є онуком ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про його народження, де батьками зазначені ОСОБА_5 і ОСОБА_20 (а.с. 13). Матір*ю батька заявника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у його свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_21 (а.с. 12), яка у зв*язку із реєстрацією 18 травня 1966 року шлюбу з ОСОБА_22 змінила прізвище на Заїка, про що є відповідне свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 15).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 були пенсіонерами, у період з 1 січня 1999 року до 9 грудня 2002 року отримували пенсію, розмір якої складав у ОСОБА_4 у період з серпня 1999 року по січень 2000 року включно 74,70 гривні щомісячно, у лютому та березні 2000 року 77,17 гривень щомісячно, з квітня по червень 2000 року включно 79,56 гривень щомісячно, з липня по жовтень 2000 року 80,30 гривень, у листопаді 2000 року 81,35 гривня, у грудні 2000 року та січні 2001 року 90,00 гривень щомісячно, у лютому і березні 2001 року 102,00 гривні щомісячно, з квітня по липень 2001 року 107,00 гривень щомісячно, з серпня по грудень 2001 року включно 117,00 гривень щомісячно, з січня по березень 2002 року включно 129,00 гривень щомісячно, з квітня по грудень 2002 року 141090 гривня щомісячно. У ОСОБА_3 розмір пенсії складав: у період з січня 1999 року до листопада 2000 року включно 86,48 гривень щомісячно, з грудня 2000 року по січень 2001 року включно 128,00 гривень, з лютого по березень 2001 року включно 136,00 гривень щомісячно, з квітня по липень 2001 року включно 143,00 гривні щомісячно, з серпня по жовтень 2001 року включно 156,00 гривень щомісячно, у листопаді та грудні 2001 року 249,00 гривень щомісячно, з січня по грудень 2002 року 265,00 гривень щомісячно (а.с. 72-76).

9 грудня 2002 року ОСОБА_3, а 8 січня 2013 року - ОСОБА_4 померли, що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть (а.с. 9, 11).

За даними державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори, наданими станом на 28 березня 2016 року, на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, померлого 9 грудня 2002 року, та ОСОБА_4, померлої 8 січня 2013 року, згідно даних Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43396187 та 43396640 від 28 березня 2016 року спадкові справи не відкривались, заповіти від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не посвідчувались (а.с. 35-40).

Дослідивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки батько заявника ОСОБА_5 18 травня 2012 року помер, згідно зі статтею 1266 Цивільного кодексу України заявник ОСОБА_1 має право спадкувати за правом представлення після своєї бабусі ОСОБА_4 (а.с. 10).

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суд може розглянути вимогу про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України, що визначено пунктом другим та двадцять третім постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Як роз*яснино в абзацах 38, 39 пункту 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов*язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно до умов, встановлених статтями 527, 531 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що в судовому засіданні заявником та його представником було доведено факт перебування ОСОБА_4 на утриманні у ОСОБА_3 принаймні з 1 січня 1999 року до 9 грудня 2002 року, тобто часу смерті ОСОБА_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім*єю до часу смерті ОСОБА_3, турбувались один про одного, мали взаємні права та обов*язки, спільно вели господарство, їх пов*язував спільний побут та бюджет. ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_3 була непрацездатною особою, основним і постійним джерелом засобів для існування ОСОБА_4 була пенсія ОСОБА_3, яка значно, майже вдвічі перевищувала розмір отримуваної пенсії ОСОБА_4

Крім того, на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 заявник ОСОБА_1 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_7 разом із спадкодавцем ОСОБА_4. ОСОБА_6, що підтверджено в судовому засіданні доказами, наданими заявником та його представником та показами свідків, у звязку з чим суд вважає можливим задовольнити вимоги заявника про встановлення факту його постійного проживання із спадкодавцем на час смерті спадкодавця.

На підставі статей 527, 531 ЦК УРСР, 1266 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 11, 57, 208, 209, 212, 213-218, 256 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів перебування на утриманні і проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити повністю.

Встановити факт перебування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, на утриманні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, з 1 січня 1999 року до 9 грудня 2002 року.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 8 січня 2013 року, на час відкриття спадщини, яка складається з двокімнатної житлової квартири АДРЕСА_4 загальною площею 49,7 м2, в тому числі житловою площею 24,7 м2, що становить ? частину жилого будинку з надвірними будівлями.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О.Коваленко