У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 лютого 2008 року між нею та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір, на підставі якого вона отримала кредитні кошти з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 лютого 2023 року. Для виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами 19 лютого 2008 року укладено договір іпотеки.

24 грудня 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», і товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» передано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку 1, які забезпечені іпотекою або заставою. За договорами, які були предметом купівлі-продажу, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права кредитора, як сторони, що іменується іпотекодержатель, у тому числі і за укладеними з позивачем договорами.

Відповідно до пункту 2.1.2 кредитного договору від 19 лютого 2008 року банк зобов'язався не розголошувати третім особам інформацію про позичальника, яка складає банківську таємницю.

Вважає, що укладенням 24 грудня 2010 року відповідачами договорів купівлі-продажу кредитного портфелю та про відступлення права вимоги було порушено норми Законів України «Про захист персональних даних» та «Про іпотеку». З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 грудня 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в частині передачі (продажу) прав за кредитним договором від 19 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, з урахуванням норм ст. ст. 215, 512, 516 ЦК України виходив з того, що укладений відповідачами у справі договір купівлі-продажу кредитного портфелю, предметом якого був і кредитний договір ОСОБА_3, стосувався передачі покупцеві за договором як новому кредитору права вимоги, в межах яких не було розголошено інформацію, яка складала банківську таємницю, третім особам.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що 19 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП банк», було укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 405 тис. дол. США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 лютого 2023 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 19 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - нежитлові приміщення № № 5, 11, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що 10 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, зокрема кредитного договору ОСОБА_3

У позовній заяві ОСОБА_3 посилалася на те, що під час укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк» у порушення умов кредитного договору та Закону України «Про захист персональних даних» без її на те згоди було розкрито третім особам її персональні дані, що складають банківську таємницю.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) зазначеної вимоги є підставою для визнання правочину недійсним (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що повноваження ПАТ «ОТП Банк» при зміні кредитора у зобов'язанні без згоди на те боржника відповідають вимогам ст. 516 ЦК України та ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Так, ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Таким чином, висновок судів про те, що ПАТ «ОТП Банк», уклавши 24 грудня 2010 року договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не порушило законодавство та умови договору, є обґрунтованим, оскільки ПАТ «ОТП Банк» діяло в межах закону та не порушило права позивача. Крім того, ОСОБА_3 зверталася до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з проханням реструктуризації боргу за кредитним договором та сплачувала кошти за ним, чим фактично визнала зміну кредитора.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подані касаційні скарги слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик