Справа № 161/4562/15-ц Провадження № 22-ц/773/704/16 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Категорія: 59 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді - Русинчука М.М.,

суддів - Антонюк К.І., Мудренко Л.І.,

з участю: секретаря - Лимар Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила:

- визнати недійсними протокол від 29.03.2013 року № 0313039/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить ОСОБА_3, та акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29.04.2013 року;

- скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 31.05.2013 року, видане ОСОБА_4;

- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис про виникнення у ОСОБА_4 права власності на вказану вище квартиру, внесений за індексним номером 4233869.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у процесі виконавчого провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 21.09.2010 року про стягнення з неї на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») 894 617 грн. 05 коп. заборгованості за кредитним договором та понесених судових витрат в розмірі 1 820 грн., філією 03 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), яка діє від імені та в інтересах ПП «Нива-В.Ш.», на виконання договору № 0313039 «Про надання послуг по реалізації і проведенню прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, яке є предметом іпотеки», укладеного з Першим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі - Перший ВДВС Луцького МУЮ), було проведено реалізацію вказаної вище квартири.

ОСОБА_3 вказувала на те, що згідно з протоколом № 0313039/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 29.03.2013 року покупцем став ОСОБА_4, а 29.04.2013 року видано акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки), на підставі якого 31.05.2015 року приватним нотаріусом Онищук І.П. видано ОСОБА_4 свідоцтво на право власності на спірну квартиру.

Покликаючись на те, що підготовка державною виконавчою службою прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та їх безпосереднього проведення спеціалізованою організацією відбулись із порушенням вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення), Інструкції про проведення виконавчих дій, в результаті чого були порушені її права, свободи та інтереси, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.08.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним протокол № 0313039/3 від 29.03.2013 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), яке належить ОСОБА_3

Визнано недійсним акт про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29.04.2013 року.

Скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 31.05.2013 року, видане ОСОБА_4 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І.П., згідно номеру в реєстрі 1093.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис про виникнення у ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1, внесений за індексним номером 4233869.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 30.09.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду від 21.08.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення апеляційного суду Волинської області від 30.09.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, з підстав неповного з'ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, виходячи з такого.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що при проведенні прилюдних торгів філією 03 ПП «Нива-В.Ш.» не дотримано вимог п. 3.11 Тимчасового положення щодо повідомлення боржника про час, місце проведення прилюдних торгів та стартову ціну виставленого на ці торги лота.

Однак погодитися з такими висновками не можна, оскільки до таких висновків місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Так судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.09.2010 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто 894 617 грн. 05 коп. заборгованості за кредитним договором № 0 від 04.01.2008 року (а.с.12).

Постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщук О.О. від 17.10.2012 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду, а 09.11.2012 року складено акт опису й арешту майна серії 5/1632 № 34837395 належної позивачці квартири АДРЕСА_1 та передано її на зберігання представнику ПП «Нива-В.Ш.» ОСОБА_7 (а.с.13, 14, 15).

Згідно із звітом про оцінку вказаної квартири від 25.01.2013 року початкова вартість продажу становила 201 833 грн. (а.с.18, 19).

Відповідно до протоколу № 0313039/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29.03.2013 року та акта про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) від 29.04.2013 року філією 03 ПП «Нива В.Ш.» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (а.с.25, 28). Переможцем вказаних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) з поміж двох учасників став ОСОБА_4 На підставі вказаних документів ОСОБА_4 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І.П., видано свідоцтво про право власності від 31.05.2013 року на квартиру АДРЕСА_1, номер в реєстрі 1093 (а.с.29). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 31.05.2013 року внесено запис про виникнення у ОСОБА_4 права власності на зазначену квартиру, індексний номер 4233869 (а.с.30).

Згідно із вироком Луцького міськрайонного суду від 08.06.2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Волинської обалсті від 27.08.2010 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна в дохід держави (а.с.56-59).

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 24.03.2015 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом № 0 від 04.01.2008 року. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 04.01.2008 року, договору іпотеки від 04.12.2008 року ОСОБА_3 отримала у АКІБ «УкрСиббанк» кредит у розмірі 100 000,00 доларів США та передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.62-63).

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 44 цього Закону передбачено черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з ч. 8 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки ст. 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки у процесі примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 року у справі № 6-28цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність у ОСОБА_3 будь-якого іншого майна чи грошових коштів, державний виконавець з дотриманням вимог та порядку проведення прилюдних торгів, передбачених Законом України «Про іпотеку» здійснив реалізацію спірної квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

За змістом пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 року у справі № 6-1884цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про проведення прилюдних торгів направлялося ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, в той час як остання з 08.06.2010 року по 17.07.2014 року відбувала покарання у виправній колонії № 54, яка знаходиться по пров. Вишневому, 16 у м. Харкові.

Хоча матеріалами справи і підтверджується та обставина, що в порушення пункту 3.11 Тимчасового положення боржник ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу, проте дана обставина не може враховуватись при вирішенні розглядуваної справи оскільки вона, виходячи із змісту позовної заяви (а.с.3-10), не була підставою пред'явленого ОСОБА_3 позову, тобто не входила до змісту позовних вимог, за межі яких суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України не може виходити.

Всі інші порушення, які були, на думку позивачки, допущені державним виконавцем під час підготовки до проведення прилюдних торгів, можуть бути лише предметом окремого оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця і не впливають на результати прилюдних торгів, оскільки дійсність цих торгів залежить від додержання чинних норм законодавства під час їх проведення, а не підготовки.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване в даній справі рішення суду підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про визнання недійсним протоколу від 29 березня 2013 року проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, визнання недійсним акту від 29 квітня 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, скасування свідоцтва про право власності на квартиру, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: