АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4723/16 Головуючий 1 інст. Єрмоленко В.Б.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу та довіреності недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреність від 12 жовтня 2013 року, видану від імені позивача на імя відповідачів, що посвідчена ПН ХМНО ОСОБА_4; визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу будинку №58 по вул.. Удянська у місті Харкові та визнати недійсним сам договір купівлі-продажу вказаного будинку, укладений між ОСОБА_3, який діяв від імені позивача, та ОСОБА_2; витребувати на користь позивача від ОСОБА_2 житловий будинок №58 по вул.. Удянська у місті Харкові з обслуговуючими його будівлями та спорудами.

24 грудня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 подала до суду заяву про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви заявник вказувала, що позивач протиправно був позбавлений права власності на належний йому житловий будинок №58 по вул.. Удянська у місті Харкові шляхом укладення недійсних договорів. Наразі існує тверда упевненість у тому, що відповідачка ОСОБА_2 має намір провести подальше відчуження спірного домоволодіння; вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

Тому, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул.. Удянська, буд. №58, який числиться за ОСОБА_2.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 січня 2016 року заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено. Накладено заборону відчуження на будинок №58 по вул.. Удянська у місті Харкові, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, як особа, яка не є стороною у справі, участі у справі у суді першої інстанції не приймала, проте зазначає, що оскаржуваною ухвалою зачіпаються її законні права та інтереси, ставить питання про скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не було враховано, що 23 грудня 2013 року на забезпечення виконання договору позики, між нею та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого став житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул.. Удянська, буд. №58. Так, наразі вона є іпотекодержателем вказаного будинку. Зазначає на недоведеність та необґрунтованість заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

ОСОБА_5, відповідачі та 3-тя особа про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Неявка ОСОБА_5, відповідачів та 3-ї особи, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Вживаючи заходи забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що предметом спірних правовідносин є недійсність доручення та недійсність договору купівлі-продажу житлового будинку №58 по вул.. Удянська у місті Харкові.

Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п. 10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення даного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки при обранні видів забезпечення позову суд першої інстанції правомірно виходить з вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України, відповідно до якої види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, і вважав за можливим забезпечення вимог за даним позовом шляхом накладення заборони відчуження на будинок №58 по вул.. Удянська у місті Харкові, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2013 року.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обґрунтовано враховано як зміст вимог позивача, так і співмірність вжитих заходів із обємом вимог та видом забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає , що ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст. 313, п.4 ч.1 ст.312, п.4 ч.1 ст.314 ст.ст. 315, 317, 319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженні у справі.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Кокоша

ОСОБА_7