Ухвала

іменем україни

25 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Висоцької В.С., УмновоїО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 29 липня 2005 року в розмірі 9 020 доларів США звернуто стягнення на автомобіль RenaultMegane, р.н. НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві власності.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та ч. 3 ст. 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_5 має якісь майнові права стосовно спірного автомобіля. Місцевий суд не вирішив питання про права та обов'язки заявника.

Так, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2012 року, яким за ОСОБА_5 було визнано право власності на автомобіль Renault Megane, р.н. НОМЕР_1, скасовано рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 01 квітня 2015 року.

Таким чином, на момент розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції та постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_5 не був власником спірного автомобіля.

Разом з тим, на момент ухвалення рішення місцевого суду від 15 травня 2012 року за позовом банку про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_5 також не був власником спірного автомобіля, оскільки рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про визнання за ним права власності було ухвалено лише 06 грудня 2012 року.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про закриття апеляційного провадження.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В.Умнова