Справа № 761/3004/15-ц
Провадження №2/761/450/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 березня 2016 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Толкач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 31 ЦПК України до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», в якому просив поновити його на роботі на посаді водія стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 23483,79 грн., стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його було звільнено згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з 14 січня 2015 року, у зв'язку з скороченням вказаної посади. В попередженні про його звільнення було зазначено, що вакантних посад, на які його можливо було б перевести за своєю професією та спеціальністю у банку не було. Однак, після попередження його про звільнення та до дати безпосереднього звільнення водієм на роботу в банку було прийнято - ОСОБА_2, який раніше не перебував в штаті банку, і якому був переданий автомобіль, яким керував він до скорочення.

Вважає, що такими діями відповідач порушив законодавство про працю при звільненні його з роботи за скороченням штату, у зв'язку з чим за захистом своїх прав він звернувся до суду.

Крім цього, незаконними діями відповідача йому було завдано і моральну шкоду яку він оцінює в 5 000 грн. яка полягає у моральних переживаннях, втраті душевного спокою, зміні усталеного та нормального ритму життя.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що звільнення позивача з роботи відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, а позов є безпідставним та необґрунтованим.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 01 серпня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з посадовим окладом 5100 грн., що підтверджується копією наказу від 01.08.2013 року № 238-ос.

Відповідно до наказу ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» № 471-ос від 14 листопада 2014 року було скорочено штат працівників Банку, виключивши 14.11.2014 року зі штату ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» посаду водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з посадовим окладом 5100 грн. Наказано начальнику відділу організації кадрової роботи ОСОБА_3 підготувати попередження про наступне звільнення і повідомити ОСОБА_1, водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку про наступне вивільнення його із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» у строки та порядку, установленому чинним законодавством України; підготувати наказ про звільнення ОСОБА_1 у строки, встановлені чинним законодавством.

14 листопада 2014 року ОСОБА_1 був попереджений про наступне звільнення та ознайомлений з наказом № 471-ос від 14.11.2014 року, що підтверджується копією попередження.

З вказаного попередження вбачається, що у зв'язку зі скороченням посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку ОСОБА_1 підлягає звільненню згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Датою звільнення ОСОБА_1 є 14 січня 2015 року. Також зазначено, що вакантних посад, на які ОСОБА_1 міг би претендувати за його професією чи спеціальністю, у Банку немає. Вакантні посади за іншими професіями чи спеціальностями також відсутні.

Наказом від 14 січня 2015 року № 9-ос ОСОБА_1 був звільнений з посади водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку, з 14.01.2015 року, у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що в період з коли його було попереджено про звільнення та до дати його звільнення на посаду водія був прийнятий ОСОБА_2, суд не приймає до уваги, оскільки дана обставина спростовується наказом № 469-ос від 13.11.2014 року про прийняття ОСОБА_2 на роботу, з якого вбачається, що він був прийнятий на роботу на посаду водія відділу забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку з 13.11.2014 року, тобто до скорочення штату.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", яка має рекомендаційний характер, визначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи додержана власником або уповноваженим ним органом норма законодавства, що регулює вивільнення працівника, які є докази щодо змін організації виробництва і праці, і про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не має можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Тобто, при звільненні працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП має бути дотриманий певний порядок вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП).

Переведення ОСОБА_1 на іншу вакантну посаду за його професією чи спеціальністю не відбулось, у зв'язку з відсутністю у роботодавця таких посад, що підтверджується довідко виданою ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» № 20-2/22-284 від 18 лютого 2016 року, про те, що станом на 14 листопада 2014 року та за період з 14.11.2014 року по 14.01.2015 року у банку відсутні посади водія.

Скорочення чисельності штату банку підтверджуються, наказом № 470-ос від 14 листопада 2014 року, відповідно до якого були внесені зміни до штатного розпису банку та одну штатну одиницю - водія з посадовим окладом 5100 грн. в відділі забезпечення діяльності банку Управління по роботі з персоналом та забезпечення діяльності банку було скорочено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при звільнені ОСОБА_1 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України була дотримана процедура звільнення передбачена ст. 49-2 КЗпП України. Крім цього, суд зауважує на те, що наказ про звільнення позивача з роботи та про скорочення штату працівників останнім не оскаржувались.

Оскільки суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від вимоги про поновлення на роботі, тому задоволенню не підлягають також.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини щодо порушення роботодавцем трудових прав працівника, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що підтверджень вимог про наявність підстав для заявленого відшкодування моральної шкоди відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: