н/п 2/490/1178/2016 Справа № 490/622/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07квітня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Гудковій Є.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Моторного (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат , повязаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ :

В січні 2016 року позивач ( далі - МТСБУ) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього в порядку зворотної вимоги 32 285 грн. 61 коп. понесених витрат , сплачених в якості страхового відшкодування за заподіяну відповідачем шкоду внаслідок ДТП , що сталося з вини відповідача, оскільки у нього не було договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про рогзгляд справи у його відсутність, просив про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність , письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що відповідач є інвалідом першої групи , не має можливості самостійно пересуватися і стягнення вказаної суми фактично знищить ОСОБА_1

Ухвалою суду справа слухається у відсутності сторін, оскільки у справі достатньо доказів про права та взаємообов'язки сторін.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 травня 2012 року сталася ДТП, під час якої ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-21074», д/н ВЕ 5110 АА, рухаючись по вул. Адмірала Макарова при виїзді на перехрестя вул. Фалеївська м.миколаєва , порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 "Рух без зупинки заборонено" та допустив зіткнення з автомобілем марки «Мітсубісі», д/н ВЕ6281 АМ під керуванням водія ОСОБА_2 , належного йому на праві власності, автомобіль якого внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 серпня 2012 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

06 вересня 2012 року позивачу від ОСОБА_2 надійшла заява про настання страхового випадку та відшкодування заподіяної шкоди відповідно до ст. 35 та пп.а) ст. 41 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно висновку спеціаліста звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої ушкодженням транспортного засобу № 270 від 22 червня 2012 року автомобілю НОМЕР_1 визначено, що вартість матеріального збитку , враховуючи ПДВ, складає 37974,73 грн.

Відповідно до Наказу № 3133 від 19 жовтня 2012 року "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2", відповідно до ст. 41 вищеказаного Закону сплачено на рахунок 32285,61 грн за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. При цьому наказано департаменту врегулювання здійснити заходи для компенсації витрат МТСБУ в добровільному порядку особою, відповідальною за шкоду, юридичному департаменту у випадку неможливості компенсації витрат в добровільному порядку - вчинити заходи відповідно до чинного законодавства.

Платіжним дорученням від 22 жовтня 2012 року зазначена сума була сплачена потерпілій особі.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 18 лютого 2015 року, 02 вересня 2014 року на ОСОБА_1 було здійснено розбійний напад , останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, внаслідок яких ( підтверджується Довідкою від 09.01.2015 року) ОСОБА_1 встановлено першу А группу інвалідності безстроково , потребує постійного стороннього догляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодіє кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. 21 пп.4 ЗУ"Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно положень ст. 38 цього Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою

цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, у звязку позовні вимоги, заявлені позивачем до ОСОБА_1 є обґрунтованими .

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що МТСБУ після сплати відшкодування шкоди вживалися заходи щодо добровільної компенсації цих витрат ОСОБА_1

Як слідує з правової позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2598цс15, перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобовязання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припиненні зобовязання з відшкодування шкоди.

За регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України).

У разі коли спір виник між страховою компанією ( в даному випадку- МТСБУ) та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля (регламентна виплата ), а саме щодо застосування до таких правовідносин положень статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки днем виконання основного зобовязання є день виплати страхувальником страхового відшкодування на користь потерпілої особи, тобто 22 жовтня 2012 року, а з позовом до суду МТСБУ звернулося 27 січня 2016 року, то суд приходить до висновку про сплив позовної давності.

Так, за ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 267 цього кодексу, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За такого, у відповідності до ч. 4 ст.267 ЦК України, таке є підставою для відмови у задоволенні позову- в зв'язку зі спливом позовної давності звернення до суду з даними вимогами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Моторного (транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат , повязаних з виплатою страхового відшкодування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, або отримання його копії особами, які не брали участь у судовому засіданні при його проголошенні. .

Суддя О.А. Гуденко