У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Демяносова М.В., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року за сторонами визнано право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_4 вказував, що оскільки вони є співвласниками вказаної квартири, то повинні нести солідарний обов'язок зі сплати комунальних послуг, які сплачувались лише ним.

ОСОБА_4 з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 1/2 частини коштів, сплачених ним за комунальні послуги на утримання спільної квартири за період із 19 травня 2014 року до 01 жовтня 2015 року в сумі 5 263 грн 91 коп.

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулась із позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання житла та оплату комунальних послуг, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона на підставі договору дарування від 20 лютого 2015 року № 539 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що вона понесла витрати зі сплати комунальних послуг, просила суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 1/2 частини коштів, сплачених за комунальні послуги та утримання спільної квартири за період із березня 2015 року до липня 2015 року в сумі 1 663 грн 37 коп., та зобов'язати ОСОБА_5 щомісячно вносити кошти на оплату половину (1/2 частини) витрат на комунальні послуги та утримання квартири згідно з квитанціями на оплату.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2015 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення його позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частини сплачених ним коштів за надані послуги з теплопостачання, утримання будинку та прибудинкової території за період із травня 2014 року до лютого 2015 року в сумі 1 792 грн 73 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Згідно зі ст. 360 ЦК України кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Апеляційний суд правильно встановив, що відповідачем ОСОБА_5 не надано доказів того, що вона має право на несплату вартості комунальних послуг, оформлене в установленому порядку, у зв'язку з не проживанням у вищевказаній квартирі.

Суд апеляційної інстанції правильного виходив із того, що витрати, пов'язані з утриманням майна, до яких входить і сплата вартості комунальних послуг, повинні нести всі співвласники майна, незалежно від того, чи проживають вони у квартирі.

Водночас апеляційний суд дійшов правильного висновку, що зв'язку з не проживанням у спірній квартирі відповідач ОСОБА_5 не повинна сплачувати вартість послуг з газопостачання та постачання електричної енергії, оскільки обсяг даних послуг визначається за встановленими лічильниками і відповідачка фактично даними послугами не користувалась.

Також апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач ОСОБА_5 не повинна сплачувати вартість послуг з водопостачання, водовідведення, постачання гарячої води, оскільки нарахування та сплата коштів за надані послуги рахується по кількості зареєстрованих осіб у квартирі, а відповідачка не зареєстрована в даній квартирі та не отримувала фактично зазначених послуг.

Крім того, апеляційним судом правильно встановлено, що не підлягають стягненню з відповідача також і витрати зі сплати послуг за житлово-комунальні послуги, надані КП «Черкаська служба чистоти», оскільки вони нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб, а відповідач зареєстрована у квартирі не була.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення його позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також, обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_4 1/2 частини сплачених ним коштів за послуги з теплопостачання квартири та утримання будинку і прибудинкової території, та як вартість вказаних послуг залежить не від кількості осіб, які нею користуються, а від площі квартири (загальної та опалювальної).

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Демяносов

І.К. Парінова