Справа № 401/373/16-ц; 2/401/332/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2016 р. Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Гармаш Т.І при секретарі Липко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, місто Світловодськ, Кіровоградської області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 1 вересня 2009 року помер її чоловік ОСОБА_5, який був єдиним власником квартири АДРЕСА_2 на підставі ордеру на житлове приміщення, виданого виконавчим комітетом Світловодської міської ради народних депутатів на підставі рішення ради № 200 від 15 квітня 1986 року. В 1990 році рішенням Виконкому ОСОБА_2 селищної ради народних депутатів вулицю Молодіжну було перейменовано на вулицю Висоцького.

Її місце проживання зареєстроване у даній квартирі з 10 жовтня 1986 року, а фактично вона проживає у даній квартирі з квітня 1986 року. У квартирі також зареєстровані та проживали спільно їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Протягом усього часу вона утримує квартиру в належному стані та сплачує комунальні платежі.

Вважає, що вона добросовісно володіє спірною квартирою 15 років, а тому за нею може бути визнано право власності на вказану квартиру за набувальною давністю з підстав, визначених ст. 344 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області проти заявлених вимог заперечив та у своїх запереченнях пояснив, що померлий ОСОБА_5 не набув права власності на квартиру АДРЕСА_1, місто Світловодськ, Кіровоградської області на підставі ордеру, оскільки ордер це лише документ, який дає право для вселення громадянина у житлове приміщення. Вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, оскільки право власності за набувальною давністю набувається на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння. Просить у позові відмовити.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов підтримали у повному обсязі просили його задовольнити посилаючись на давність володіння вказаною квартирою позивачкою, яка доводиться їм матірю.

Заслухавши доводи сторін, зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, ОСОБА_5 був виданий ордер на житлове приміщення, відповідно до якого на підставі рішення виконавчого комітету Світловодської ради народних депутатів № 200 від 15 квітня 1986 року, йому та його сімї, яка складалася із трьох чоловік, а саме ОСОБА_1 -дружити та ОСОБА_4 - сина було надано право на зайняття жилого приміщення жилою площею 27,5 кв. м., яке складається із двох кімнат у квартирі за адресою АДРЕСА_3. (а.с. 10)

На підставі рішення ОСОБА_2 Селищної ради будинку № 21 по вулиці Молодіжній присвоєно поштову адресу вул. В.Висоцького, 7 (а.с.18).

Свідоцтвом про смерть підтверджується, що ОСОБА_5 помер 01.09.2009 року (а.с.11).

Довідкою ОСОБА_2 селищної ради від 27.01.2016 року підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. разом з нею зареєстровані сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 13).

Актом від 28 січня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10 жовтня 1986 року. (а.с.12)

Довідками КВКП «Водограй» (а.с.13) та КП «ОСОБА_2 мережі» (а.с. 14) підтверджується відсутність заборгованості за водопостачання, опалення та послуг з утримання будинку та прибудинкової території. (а.с.14)

Факт проживання у квартирі позивачки ОСОБА_1 підтвердили допитані у якості свідків треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 а також свідок ОСОБА_6

Даючи оцінку вказаним доказам, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1, місто Світловодськ, Кіровоградської області була надана ОСОБА_5 та членам його сімї у користування у порядку передбаченому Главою 1 Житлового кодексу України «Надання жилиж приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду» на підставі рішення виконавчого комітету Світловодської ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 заселилася у квартиру як член сімї ОСОБА_5 на підставі ордеру.

Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Довідкою КП Власіські мережі № 107 від 22 березня 2016 року (а.с. 48) підтверджується, що квартира АДРЕСА_4 не приватизована. Договір найму та особовий рахунок з померлого ОСОБА_5, який помер 01.09.2009 року не переводився на будь-якого іншого члена сімї, які зареєстровані у квартирі. У квартирі зареєстровані - дружина померлого ОСОБА_1, та сини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.48).

Отже, встановлено, що померлий ОСОБА_5 був наймачем квартири АДРЕСА_4 та відповідно з ним був укладений договір найму, та на нього відкритий особовий рахунок.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами позивачки, стосовно того, що її померлий чоловік був єдиним власником квартири, та вважає їх помилковими.

Статею 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З огляду на те, що позивачка ОСОБА_1 заселилась у квартиру як член сімї наймача ОСОБА_5, тобто як його дружина, то відповідно вона користується нарівні з наймачем усіма правами і несе усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на квартиру позивачка вважає, що вона має всі законні підстави бути визнаною її власником за набувальною давністю та посилається на ст. 344 ЦК України як на правову підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є зокрема відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

В пункті 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розяснено, якщо особа яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК України) При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був встановлений самим договором.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд вважає доведеним факт володіння позивачкою ОСОБА_1 квартирою на відповідній правовій підставі, а саме на підставі рішення виконавчого комітету Світловодської ради народних депутатів № 200 від 15 квітня 1986 року та договору найму.

Наявність юридичного титулу (підстави володіння) виключає визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на квартиру за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України.

Разом з тим статтею 65-1 ЖК України передбачено, що наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Отже, позивачка має право, у визначеному законом порядку набути право власності на квартиру, якою вона користується.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки законодавством визначений інший порядок набуття у власність житлового приміщення, яким вона користується на підставі договору найму, а правова підстава набуття права власності, на яку вона посилається у своєму позові, а саме ст. 344 ЦК України - набуття права власності за набувальною давністю, не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України та у звязку із відмовою від задоволення позову відносить їх за рахунок позивача.

На підставі викладеного та ст.ст. 58,61,64,65-1 ЖК України, ст. 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради м. Світловодська Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, місто Світловодськ, Кіровоградської області відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду : ОСОБА_7

13.04.2016