Справа № 323/2784/15-ц
29.02.2016 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі
головуючого - судді Мінаєва М.М.,
секретаря - Тахтаул А.Л.,
за участю представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є правонаступником кредитора за Кредитним договором № 06/09/07-Склн від 28.03.2007 року, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_5, виконання зобовязань позивальника за яким забезпечене іпотекою, встановленою над спірним майном на підставі Іпотечного договору № 06/09/І01/07-Склн від 28.03.2007 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2. У звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором позивач вважає за можливе скористатись правом, що випливає з п. 4.2, 4.3 Іпотечного договору та статей 36-39 Закону України «Про іпотеку», та визнати за ним право власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги повністю, пославшись на факти та норми права, зазначені у позовній заяві.
Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача та третьої особи, які викликались у судове засідання за місцем реєстрації, тому в силу вимог ч. 5 ст. 75 ЦПК України вважаються повідомленими належним чином про час і місце розгляду справи. Відповідач та третя особа не забезпечили отримання судових викликів за місцем реєстрації, в судові засідання не зявлялись, про причини неявки не повідомляли, заперечень проти позову не надали.
Дослідивши надані позивачем письмові докази, проаналізувавши законодавство, як регулює спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, на підставі наступного.
Судом встановлені такі обставини та відповідні правовідносини.
28.03.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 06/09/07-Склн (надалі - Кредитний договір), згідно якого ОСОБА_2 отримав у кредит грошову суму в розмірі 8500,00 доларів США із строком повернення по 27.03.2012 року та сплатою процентів за користування ним за ставкою 13,4%.
Кредитний договір був укладений на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів, відповідно до яких відповідач ОСОБА_2 зобов'язався повернути позивачу ОСОБА_6 в повному обсязі в порядку і терміни, передбачені договором, сплачувати комісії та проценти за користування ОСОБА_6 (п. 1.6, 3.1, 3.2, 3.6, 3.11 Кредитного договору).
Крім того, 28.03.2012 року, з метою забезпечення виконання зобовязань відповідача ОСОБА_2, між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № 06/09/І01/07-Склн(надалі - Договір іпотеки), згідно якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї кімнати, загальною площею 35,9 кв. м, житловою площею 19,0 кв. м, та належить ОСОБА_2 (Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, б. 72, кв. 150, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на підставі Договору дарування, посвідченого 03.09.2001 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 836, та зареєстрована у Комунальному підприємстві «Імпульс» Пологівської районної ради 06.09.2001 року в реєстраційній книзі № 3 за номером запису 702, реєстраційний номер 2163042.
Пунктом 1.1 Договору іпотеки визначено, що він забезпечує виконання зобов'язань третьої особи ОСОБА_2, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми ОСОБА_6, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.
Згідно п. п. 4.2-4.4 Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення боржником умов Кредитного договору, або порушення Іпотекодавцем умов Договору іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, з гідно з яким іпотекодержатель набуває паво від свого імені продати предмет іпотеки в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Положення цього договору є застереженням про задоволення вимог іоптекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог. У випадку, коли виконання попереднього положення договору є неможливим внаслідок дій або бездіяльності іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки іншим способом, передбаченим чинним законодавством України.
20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та позивачем був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого позивач придбав права вимоги за Кредитним договором та Договором про іпотеку, що підтверджується відповідним додатком до цього Договору.
У зв'язку з порушенням боржником своїх зобовязань по Кредитному договору позивачем на його адресу та адресу відповідача були направлені вимоги про виконання зобов'язань по Кредитному договору, проте вказані вимоги станом на день подання позову відповідачами задоволені не були.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Як розяснено у п. 38-39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.
З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом..
Позивач свої вимоги визначив як звернення на предмет іпотеки, який належить відповідачу, шляхом визнання за ним права власності, тобто фактично просить звернути стягнення на предмет іпотеки, за рахунок чого задовольнити його вимоги з погашення заборгованості за кредитним договором на вказану вище суму.
Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 554, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 38 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст. ст. 1, 8, 88, 213-215, 224 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, задовольнити повністю.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7