Справа № 466/9110/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/1346/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника - ОСОБА_4, представник Громадської організації «Місійне згромадження імені святих Кирила і Методія» - Журавецького Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за поданою ними позовною заявою до Громадської організації «Місійне згромадження імені святих Кирила і Методія», ОСОБА_6, Житлово-будівельного кооперативу «АУРУМ», Львівської міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про визнання незаконними рішень загальних зборів, визнання неправомірними дій посадової особи громадської організації, скасування ухвали Львівської міської ради, договору оренди землі, договору про передачу прав на виконання функцій замовника будівництва, декларацій про початок будівельних робіт.

Ухвалу суду оскаржили позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржена ухвала є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Викладаючи обставини справи, мотиви позову та заяви про забезпечення позову, вважають, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову порушує їх право на справедливий судовий розгляд. Вказують на те, що жодних договорів оренди землі із ЖБК «Аурум» відповідач ГО «Місійне згромадження імені святих Кирила та Методія» не укладав, а тому вважають незрозумілою відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав існування такого договору оренди землі із ЖБК «Аурум». Апелянти також вважають безпідставними твердження суду першої інстанції про неспівмірність зазначених видів забезпечення позову із заявленими позивачами вимогами, як і те, що такі види забезпечення позову будуть перешкоджати господарській діяльності ЖБК «Аурум», оскільки чинним законодавством визначено вимогу, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи в розумінні, що таке забезпечення блокує повністю діяльність таких осіб. В даному випадку зупинення інвестування та фінансування у спорудження одного об'єкта нерухомості та зупинення будівельних робіт не перешкоджають в цілому господарській діяльності ЖБК «Аурум». Навпаки здійснення заходів забезпечення позову убезпечить даного відповідача від спричинення йому невиправданих матеріальних збитків, які будуть мати місце в разі задоволення позовних вимог до вказаних відповідачів.

Просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову від 12.11.2015 року із уточненнями від 01.12.2015 року задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Скориставшись таким правом, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяву про забезпечення позову, яку уточнили заявою від 01.12.2015 року.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (із змінами від 12.06.2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У п.7 цієї ж Постанови Пленуму зазначено, що ухвала про забезпечення позову постановляється у порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна містити мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд(суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким керувався суд при постановленні ухвали.

Судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст.ст. 151 - 153 ЦПК України та роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (із змінами від 12.06.2009 року), оскільки у випадку задоволення заяви позивачів про забезпечення позову такі заходи перешкоджали б господарській діяльності не лише ЖБК «АУРУМ», а й інших осіб ( залучені підрядні організації та усіх інших залучених до виконання робіт), яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять зобов'язати зупинити проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ( кадастровий НОМЕР_1 ) до вирішення судового спору, та вплинути на права та інтереси таких осіб, котрі не залучені до участі у справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 та ОСОБА_3відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: