АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 754/6412/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5775/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

7 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 26 травня 2005 року укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у розмірі 50000 доларів США строком до 26 травня 2025 року зі сплатою 1% від суми залишку заборгованості по кредиту та комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,14 % від суми наданого кредиту щомісячно.

Зазначив, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 10 березня 2015 року складає 42297,99 доларів США. Просив суд стягнути зазначену суму з відповідача.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих коштів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що між сторонами 26 травня 2005 року укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у розмірі 50000 доларів США строком до 26 травня 2025 року зі сплатою 1% від суми залишку заборгованості по кредиту та комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,14 % від суми наданого кредиту щомісячно.

Зазначила, що виконувала свої зобов'язання належним чином до листопада 2014 року, але у подальшому через підвищення курсу долара не змогла сплачувати кошти у повному розмірі, що призвело до часткового виконання нею своїх зобов'язань. Вона неодноразово зверталася до Банку із зверненнями щодо зниження відсоткової ставки, але жодної відповіді на це не отримала.

У подальшому позивачу за зустрічним позовом стало відомо про те, що Банк відступив своє право вимоги за Основним договором та Договором іпотеки третій особі.

З моменту уступки права вимоги, - з 1 березня 2007 року, нею було сплачено певну суму коштів, яка була безпідставно набута відповідачем.

У зв'язку із викладеним, просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані кошти у розмірі 62023, 03 доларів США, що еквівалентно 1313027, 55 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 50000 доларів США, а вона, у свою чергу, зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановленими кредитним договором. Строк повернення кредитних коштів до 26 травня 2025 року.

Згідно із умовами Основного договору та розрахунків, здійснених Банком, щомісячний платіж складав 626, 36 доларів США.

19 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та Компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, у тому числі і щодо Основного договору та Іпотечного договору, укладених з ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 виконувала свої зобов'язання належним чином, сплачувала кредит та відсотки за договором постійно до листопада 2014 року, але у подальшому через підвищення курсу долара, не змогла здійснювати сплату у повному обсязі, у зв'язку з чим сплачувала кредит та відсотки частково.

У зв'язку з неналежним виконанням позивачкою умов Кредитного договору станом на 10 березня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 42297, 99 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Умовами зазначеного вище кредитного договору було визначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховує щомісяця новому кредитору грошові кошти у розмірі платежу за кредитом, при цьому ведення самого кредиту залишається у віданні банку, тобто рахунки, на які проходять платежі за кредитом після відступлення права вимоги, залишаються ті, що відносяться до правовідносин за кредитним договором на момент його вчинення, що відповідає положенням ст. 514 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності набуття Банком грошових коштів, що були нею сплачені протягом тривалого часу на виконання умов кредитного договору.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивачу неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів Банком з огляду на наступне.

За положенням ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року (справа № 6-88цс13).

Оскільки між сторонами у справі укладено кредитний договір, а кошти, які позивач просить стягнути з Банку отримано останнім на виконанням умов договору, то такі кошти набуті за наявності правової підстави, а тому не можуть бути стягнуті відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дав оцінку тому, що її не було повідомлено належним чином про заміну кредитора у зобов'язанні, оскільки відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України зазначено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначене узгоджується з правовою позицією ВСУ від 23 вересня 2015 року, яка викладена у справі № 6-979цс15.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді