Справа № 472/63/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2016 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Тустановського А.О.,

при секретарі Тарєлкіній Н.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Широколанівська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Веселинівського районного суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Широколанівська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

В позовній заяві позивач зазначив, 17 грудня 2014 року в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області померла дружина позивача ОСОБА_6, смерть якої було зареєстровано виконкомом Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області 17 грудня 2014 року за актовим записом № 29.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, увійшло нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 8,46 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Широколанівської сільської ради, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 028215, виданим 02 червня 2003 року Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів за № 132; квартира № 15 в будинку № 56-а, розташована в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області по вул. Леніна; житловий будинок № 54, розташований в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області по вул. Леніна, право власності на який було посвідчено свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим 19 липня 1998 року виконкомом Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області на підставі рішення виконкому № 35 від 22 червня 1998 року.

За життя ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склала заповіт про те, що належну їй земельну ділянку вона заповідає ОСОБА_2, а належну їй квартиру сину ОСОБА_7. Житловий будинок не був охоплений заповітом, через те, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Як непрацездатний вдівець позивач набув право на спадкування обов'язкової частки у спадщині, охопленій заповітом, та право на спадкування за законом спадщини, неохопленої заповітом.

З метою виконання волі померлої позивач подав до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині та враховуючи те, що майно, яке заповідач зазначила в своїх заповітах належало їй на праві особистої власності - подав до нотаріальної контори заяву про те, що не претендує на виділ йому ? частки майна в звязку з тим, що майно належало померлій на праві особистої приватної власності, при цьому маючи на увазі лише майно охоплене заповітом.

Спадкоємцями ОСОБА_6 не визнається право позивача на ? частку житлового будинку, у звязку з чим відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання за нею у порядку спадкування права власності на цей будинок.

В звязку з тим, що житловий будинок, розташований за адресою: с. Широколанівка Веселинівського району по вул. Леніна, 54, був придбаний в період шлюбу позивача з ОСОБА_6, а право позивача на ? частину даного житлового будинку не визнається спадкоємцями, позивач змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на ? частку даного житлового будинку.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав довідку КП "Веселинівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Миколаївської області про те, що згідно з витягом із протоколу засідання ЛКК № 61 від 28.03.2016 року є нетранспортабельним у зв'язку із хворобою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві, надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що у звязку з перейменуванням вулиць с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, а саме: вулиці Леніна - на вулицю Центральна, на підставі розпорядження Широколанівської сільської ради від 05 лютого 2016 року № 02-р просить визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частку житлового будинку № 54, розташованого по вул. Центральній в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали з тих підстав, що позивач повинен був звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, а у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право власності, позивач може звернутися до суду, та просили з цієї підстави відмовити ОСОБА_5 у задоволені позову.

Представник Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області ОСОБА_8 в судове засідання не зявилась, надала заяву якою просить справу розглядати у відсутність представника третьої особи, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Суд заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 02 листопада 1967 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (прізвище після реєстрації шлюбу «Дмитрієва») З.А. уклали шлюб, який було зареєстровано Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис № 13.

Пізніше позивач разом з дружиною придбали в колгоспі ім. Калініна с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області житловий будинок, розташований в с. Широколанівка по вул. Леніна, 54.

Договір купівлі-продажу було оформлено у вигляді акту від 23 серпня 1968 року, згідно якого колгосп продав ОСОБА_9, як голові родини, житловий будинок.

19 червня 1898 року Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, згідно якого житловий будинок, розташований в с. Широколанівка по вул. Леніна, 54, дійсно належить ОСОБА_6 на праві особистої власності.

Відповідно до Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР в редакції 1926 року, який був чинним на час набуття у власність спірного житлового будинку, майно, нажите подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя, в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окремо власність кожного з подружжя.

Відповідно до ст. 112, ч. 3, ч. 4 ст. 113 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 101 цього Кодексу в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Враховуючи те, що житловий будинок, розташований в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, по вул. Леніна, 54, був набутий ОСОБА_6 в період шлюбу, суд прийшов до висновку, що даний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Доказів про те, що між подружжям була домовленість про визначення розмірів часток будинку матеріали справи не містять. Заява ОСОБА_5 складена ним після смерті ОСОБА_6 та адресована нотаріальним органам Веселинівського району, відповідно до якої позивач відмовляється від виділу ? частки майна набутого в період шлюбу, до уваги не може бути взята, оскільки в матеріалах спадкової справи №49/2015, наданих державною нотаріальною конторою на запит суду, така заява відсутня. Крім того, подання такої заяви не передбачено чинним законодавством України.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що частки співвласників житлового будинку в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, по вул. Леніна, 54 є рівними та становлять відповідно по 1/2 кожного з подружжя.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_10 І-ФП № 209529, виданого виконавчим комітетом Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області ОСОБА_6 померла 17 грудня 2014 року, про що того ж дня було зроблено відповідний актовий запис № 29.

Після її смерті відкрилась спадщина.

Нормами ст. 1217, 1218, 1223, 1276 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

В судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали спадкової справи № 49/2015 заведеної Веселинівською державною нотаріальною конторою після смерті 17 грудня 2014 року ОСОБА_6.

З матеріалів вище вказаної спадкової справи вбачається, що за життя ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склала заповіти. Так, згідно заповіту посвідчено 17 жовтня 2005 року державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області належну їй квартиру № 15, що розташована в с. Широколанівка по вул. Леніна, 56-а, Веселинівського районного суду Миколаївської області, ОСОБА_6 заповіла сину ОСОБА_7. Згідно заповіту, посвідченого 15 квітня 2008 року секретарем виконкому Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,46, заповіла ОСОБА_2, а грошові внески заповіла їй ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в рівних частках.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області по вул. Леніна, 54, заповітом охоплений не був.

Згідно зі ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 та у порядку ст. 1276 ЦК України відповідач ОСОБА_3 протягом шести місячного строку після відкриття спадщини подали до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

У відповідності зі ст. 1241 ЦК України ОСОБА_5, як непрацездатний за віком, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав право на обов'язкову частку у спадщині, однак від обов'язкової частки відмовився, про що подав до державної нотаріальної контори відповідну заяву.

Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Заперечення відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_11 з посиланням на те, що в позивача відсутні підстави для звернення до суду є безпідставним, оскільки в провадженні Веселинівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_5 про визнання за нею, після смерті ОСОБА_6, права власності на житловий будинок, розташований в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області по вул. Леніна, 54, що свідчить про невизнання нею права власності ОСОБА_5 на ? частку житлового будинку.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно розпорядження Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 05 лютого 2016 року № 02-р «Про перейменування вулиць, провулка сіл Широколанівка і Піщаний Брід та ліквідацію атрибутів тоталітарного режиму» вулиця Леніна в с. Широколанівка була перейменована на вулицю Центральну.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов ОСОБА_5 слід задовольнити та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку житлового будинку № 54, розташованого по вулиці Центральній в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 392, 1241, 1269, 1217, 1218, 1273, 1276 ЦК України, Кодексом законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР в редакції 1926 року, ст.ст. 112, 113 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року,ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку житлового будинку № 54, розташованого по вулиці Центральній в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_12