21.03.2016 Справа № 363/4427/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа Управління Держземагенства у Вишгородському рай оні Київської області, про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на земельну ділянку площею 0,061 га, яка розташована на території Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, після смерті 31 березня 2012 року матері ОСОБА_5. В звязку з тим, що за життя спадкодавець не встигла оформити правоустановчі документи на земельну ділянку порушують питання про визнання за ними права власності на це майно в порядку спадкування за законом по ? частині кожному.

У судовому засіданні представник позивачів просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку.

Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, після смерті 02 вересня 1995 року ОСОБА_6 (батька позивачів) відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 0,061 га, яка розташована на території Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Вказане майно належало спадкодавцю на підставі державного акту серія КВ ЗІ000685, виданого 12 травня 1995 року на підставі рішення Литвинівської сільської Ради народних депутатів від 16 листопада 1994 року №28.

Вказану земельну ділянку успадкувала дружина померлого ОСОБА_6 ОСОБА_5 (мати позивачів), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 грудня 2005 року.

31 березня 2012 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК №233299, після смерті якої відкрилася спадщина на вказану земельну ділянку.

Однак померла ОСОБА_5 не встигла оформити правовстановлюючі документи на успадковане після смерті чоловіка майно й за життя виникле в неї право на нього не зареєструвала.

Зазначене також підтверджується і матеріалами спадкових справ №939 від 26 червня 2003 року після майна померлого ОСОБА_6 та №5/2015 від 24 грудня 2015 року після померлої ОСОБА_5

Позивачі діти померлої і спадкоємці першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України, які в встановлений ст. 1270 ЦК України строк подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України.

Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами згаданої спадкової справи.

25 червня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що спадкодавець за життя державний акт на право власності на спірну земельну ділянку не оформила.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу).

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.

Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України чинної на момент отримання спадкодавцем свідоцтва на спадщину за законом в грудні 2005 року право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України чинної на момент отримання спадкодавцем свідоцтва на спадщину за законом в грудні 2005 року право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Оскільки померла ОСОБА_5 не встигла оформити правовстановлюючі документи на успадковане після смерті чоловіка майно й за життя виникле в неї право на нього не зареєструвала, зазначене перешкоджає позивачам здійсненню права спадкування на нього і отриманню свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином спадкодавець набула право власності на спадкове майно шляхом отримання його в спадщину після смерті чоловіка на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що в порядку спадкування за законом позивачі набули право власності на вказане спадкове майно, яке належало їх матері, яка померла і не встигла його оформити, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно.

Таким чином, заявлене позивачами право підлягає захистові, а предявлений позов задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті 31 березня 2012 року ОСОБА_5 права власності по ? частині кожному на спадкове майно земельну ділянку площею 0,061 га, яка розташована на території Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області та належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 19 грудня 2005 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя