Номер провадження: 22-ц/785/1584/16
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника відповідача управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області - Мельниченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області, Відділу державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю державних виконавців,-

В С Т А Н О В И Л А:

28 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області, Відділу державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю державних виконавців.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на примусовому виконанні у ВДВС Любашівського РУЮ Одеської області знаходилися виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів Любашівського районного суду Одеської області № 507/281/13-ц від 13.01.2014 року про витребування з чужого незаконного володіння - Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» приміщення готельного комплексу, розташованого в АДРЕСА_1 та передачу зазначеного комплексу ОСОБА_5.

За заявою представника стягувача ОСОБА_4 16 січня 2014 року були відкриті виконавчі провадження, проте рішення суду не виконано, хоча відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Протиправність бездіяльності державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскренко О.С. та державного виконавця відділу ДВС Любашівського РУЮ Галанчука О.М. підтверджується відповідними ухвалами суду.

У зв'язку із протиправною бездіяльністю державного виконавця протягом тривалого часу, як зазначає позивач, він зазнав великих душевних страждань та йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 150 000 гривень.

На підставі зазначеного, ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області та Відділ державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції Одеської області надали до суду заперечення, відповідно до яких просили у задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що державним виконавцем здійснено всі належні заходи і рішення суду було виконано 5 серпня 2015 року та державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження.

Державна казначейська служба України заперечень по справі суду не надавала, її представник в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа - ОСОБА_5 згідно листа просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити, вказуючи на те що йому належить готельний комплекс, але за браком часу та станом свого здоров'я питанням щодо повернення йому готельного комплексу займається ОСОБА_4. Всупереч закону державні виконавці рішення суду не виконують протягом одного року восьми місяців та йому відомо, що стан здоров'я ОСОБА_4 сильно погіршився, у зв'язку із тривалим та безпідставним невиконанням рішення суду саме виконавчою службою.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_4, представники відповідачів ВДВС Любашівського РУЮ Одеської області, Державної казначейської служби України та третя особа ОСОБА_5 не з'явились, однак про розгляд справи всі вони сповіщались належним чином неодноразово та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, однак про причини неявки сторони суд не повідомили. Тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка зазначених осіб у судове засідання не перешкоджає подальшому розглядові справи та доступі їх до апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить готельний комплекс, який розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 25.04.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.12.2013 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» приміщення готельного комплексу, розташованого в АДРЕСА_1, зобов'язано державну судноплавну компанію «Чорноморське морське пароплавство» передати ОСОБА_5 зазначене вище приміщення готельного комплексу, зобов'язано ОСОБА_8 та державну судноплавну компанію «Чорноморське морське пароплавство» не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні приміщенням спірного готельного комплексу.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 30 червня 2015 року, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.08.2015 року залишена без змін, визнано дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області Іскренко О.С., щодо винесення постанови від 10.06.2015 року про відкладення провадження виконавчих дій неправомірною, зазначена постанова скасована.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року визнано дії державного виконавця відділу ДВС Любашівського РУЮ Галанчука О.М. щодо винесення постанови про відкладення провадження виконавчих дій від 25 грудня 2014 року та зволікання щодо виконання рішення Любашівського районного суду Одеської області неправомірними, зазначену постанову скасовано та зобов'язано державного виконавця виконати рішення суду.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 13 січня 2014 року виконано, у зв'язку із чим виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів Любашівського районного суду Одеської області № 507/281/13-ц закінчені.

Позивач вважає, що внаслідок тривалого невиконання вищезазначеного рішення суду йому заподіяна матеріальна шкода в розмірі 19 591,73 гривень та моральна шкода, яку він оцінив в розмірі 15 000 гривень. Проте, позивач ОСОБА_4 не є стороною виконавчого провадження, а є лише представником стягувача ОСОБА_5 у цьому провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводження чи покаранню.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте позивачем не було доведено факту заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди у зв'язку з діями або бездіяльністю відповідача, які на його думку є неправомірними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції був порушений процесуальний порядок розгляду справи підтвердження матеріалами справи не знайшли.

Судова колегія вважає, що районний суд обгрунтовано прийшов до висновку про неправомірність позовних вимог, оскільки жодних належних та допустимих доказів, визначених законом, на їх деведеність відповідач до суду не надав.

Тому викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Любашівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік