АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивачка звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною трьох років.

У обґрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2013 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час відповідач матеріальної допомоги на її та на утримання сина не надає, вона ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та отримує державну матеріальну допомогу, інших доходів не має, однак відповідач їй будь-якої матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки, є працюючим та фізично здоровим чоловіком.

Оскільки її матеріальне становище є складним, з нею проживає малолітній син і вона не має змоги працювати, а інших доходів не має, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітків (доходів) до досягнення сином трирічного віку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2

Аліменти стягувати починаючи з 17 грудня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок на користь держави.

У іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2016 року допущено негайне виконання в межах суми платежу за один місяць.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги позивачки і стягуючи з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною трирічного віку,суд першої інстанції виходив із вимог ч.2ст.84 СК України, встановлених обставин справи та можливості відповідача надавати матеріальну допомогу у визначеному розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи із наступного.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2013 року (а.с.4) та мають малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно копії довідки про склад сім'ї від 14.12.2015 року (а.с.2), дитина зареєстрована та проживає разом з матір»ю - позивачем по справі.

Згідно з ч. ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких фактів, а саме: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення), а також можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Частиною 4 ст.84 СК України не визначено для платника аліментів критеріїв можливості надавати матеріальну допомогу жінці,з якою проживає дитина.

Матеріалами справи встановлено, та сторонами не оспорюється, що відповідач є працюючою, працездатною особою, будь-яких доказів на підтвердження того, що на час розгляду справи, відповідач є офіційно не працевлаштованим, суду не надано.

Посилання апеляційної скарги, що на даний момент дитина проживає разом з відповідачем, колегія суддів не може взяти до уваги.

Як убачається з матеріалів справи, акт та довідка про реєстрацію складу сім*ї від 27.01.2016 року (а.с.28,29) не були предметом розгляду судом першої інстанції, оскільки рішення по справі ухвалено 22 січня 2016 року, а зазначені документи датовані 27 січня 2016 року, тобто після постановлення оспорюваного рішення та не існували на час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Тобто, як убачається з матеріалів справи, відповідач вищезазначені докази до суду першої інстанції не надавав і у своїх запереченнях (а.с.10) на них не посилався.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, повноваження суду апеляційної інстанції на дослідження нових доказів є обмеженим.

Відповідно до вимог ст. 128 Кодексу законів про працю України та ст.26 Закону України «Про оплату праці» визначені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати, які не поширюються на стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки у цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. Згідно закону відповідач повинен надавати матеріальну допомогу також і дружині, з якою проживає дитина, незалежно чи працює вона і незалежно від її матеріального положення, хоча при умові, що він має таку можливість. Як встановлено в ході розгляду справи, позивачка у теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує матеріальну допомогу у розмірі 130,00 грн., інших доходів не має. Відповідач у справі працює та отримує заробітну плату у розмірі 8000 грн. Як зазначав останній у письмових запереченнях, має можливість сплачувати позивачу 1/10 частину його доходів, що буде дорівнювати 800 грн. та не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог позивача. Інших доказів у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, щодо конкретного розміру заробітної плати та його реальних витрат суду не надав. А тому, з урахуванням встановлених обставин на час розгляду справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Також колегія вважає, що право відповідача на зменшення розміру аліментів, або на припинення права дружини на утримання, має бути реалізоване ним у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів по справі.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез