Справа № 361/5013/15-ц Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/1681/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 12.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

12 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування за спричинену моральну шкоду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь 182 043 грн., з яких 123 339 грн. сума боргу; 7 229,55 грн. - інфляційні витрати, 14 405,32 грн. - неустойка за невиконання зобовязань, 24 070 грн. - відсотки за користування грошовими коштами, 13 000 грн. витрати на правову допомогу; а також стягнути 20 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовилися укласти договір купівлі-продажу будинку в селі Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області, який розташований на земельній ділянці 14,32 сотки, загальною вартістю 60 000 грн. Для підтвердження наміру купити вказане майно позивач передав відповідачу кошти з початку в сумі 13 000 грн. та 1 000 євро в рахунок оплати за купівлю будинку по вул. Гоголя, 9 в селі Червоні Партизани, що становить ? частину (половину вартості будинку), та додатково 100 євро на земельну ділянку. Крім того, відповідач запропонувала після сплати позивачем грошових коштів повному обсязі продати ОСОБА_2 ще одну земельну ділянку 10 соток. 17 лютого 2015 року позивач передав, а відповідач отримала грошові кошти в сумі 712 доларів США та 1900 євро в рахунок оплати за вищезазначений будинок з земельною ділянкою 14,32 сотки та земельною ділянкою 10 соток. Відповідач зазначила, що на будинок необхідно належним чином оформити правовстановлюючі документи і тому необхідно зачекати незначний час. ОСОБА_3 в розписці зазначила, що сума за вказані обєкти нерухомості є повністю сплаченою. Після цього ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача щодо укладення договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки, однак, остання посилалася на те, що документи всі ще не готові. Станом на 01 липня 2015 року договори купівлі-продажу не укладені, а вимогу позивача повернути грошові кошти відповідач проігнорував.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 123 339 грн. грошових коштів, 24 070 грн. відсотки за користування грошовими коштами. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог через порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідач безпідставно користувався грошовими коштами, а тому вони мають бути повернуті з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відшкодування за спричинену моральну шкоду та невірно визначив розмір витрат на правову допомогу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 серпня 2014 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 30 000 грн. - 13 000 грн. та 1 000 Євро в рахунок оплати за купівлю будинку по вул. Гоголя, 9 в селі Червоні Партизани Носівського р-ну Чернігівської області, що становить половину вартості будинку та додатково 100 євро на земельну ділянку.

17 лютого 2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові коти в сумі 712 доларів США та 1900 Євро в рахунок оплати за будинок по вул. Гоголя, 9 в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області з ділянкою землі в 14,32 сотки та ділянкою землі в 10 соток. Сума за вказані обєкти нерухомості є повністю сплаченою.

01 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з вимогою в строк до 07 липня 2015 року вжити заходів для укладення договорів купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна, а в разі відмови від продажу повернути грошові кошти передані в іноземній валюті та національній валюті України в повному обсязі.

ОСОБА_3 ні на час отримання грошових коштів від позивача, ні на даний час не була та не є власником будинку та земельних ділянок, за які вона отримала грошові кошти від позивача. Доручень від власника майна ОСОБА_4 на відчуження спірного майна та отримання грошових коштів за майно ОСОБА_3 не мала.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат та неустойки з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року та з 18 лютого 2015 року по 15 липня 2015 року, у звязку з недоведеністю позовних вимог у цій частині.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що сторони домовилися укласти договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок. Для підтвердження намірів на укладення зазначених договорів ОСОБА_2 передав кошти в рахунок оплати за вказане нерухоме майно, про що ОСОБА_3 написала відповідні розписки.

Договори купівлі-продажу будинку та земельних ділянок в установленому законом порядку між сторонами не укладено, а тому передана позивачем відповідачу сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу у цьому ж розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми вимога про сплату боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми застосовується, як санкція, лише за прострочення грошового зобов'язання.

Сплачені позивачем платежі у виді 100 % вартість нерухомого майна, яке він мав придбати шляхом укладення з відповідачем договорів купівлі-продажу нерухомого майна визнаються авансовими і повертаються у тому ж розмірі, в якому вони передавались, а відтак до спірних правовідносин приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються.

Що стосується вимоги про стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду вимогою про стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду, ОСОБА_2 не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння відповідачем йому такої шкоди.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що суд невірно визначив розмір витрат на правову допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 та ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, пов'язаними з розглядом справи, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2015 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_5 договір № 9 ІІ-юр доручення на ведення справ у суді, за яким виконавець зобовязується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в суді.

Вартість юридичних послуг за вказаним договором становить 13 000 грн. Згідно квитанції № 330229 від 08 липня 2015 року позивач оплатив вартість наданих послуг.

Стягуючи частково вартість наданих юридичних послуг, суд першої інстанції виходив з кількості годин, проведених у судових засіданнях.

Позивач зазначає, що судом не оцінено належно витрачений час представника та обсяг наданої правової допомоги.

У пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам розяснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу і такого документу позивачем та його представником суду не надано, а, отже, підстави для стягнення витрат на правову допомогу поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у даній справі, відсутні.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_6