Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у лютому-квітні 2014 року вона, як адвокат, на підставі договору про надання послуг від 08 лютого 2014 року та довіреності представляла у судах інтереси ОСОБА_5, за що отримала гонорар у розмірі 5 000 грн. За результатами виконаних послуг був складений акт виконаних робіт від 25 квітня 2014 року. Однак ОСОБА_5 звернулася зі скаргами до прокуратури м. Іллічівську Одеської області, Іллічівського міського суду Одеської області, Одеського окружного адміністративного суду м. Одеси та Національної асоціації адвокатів України, в яких виклала неправдиву інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила: визнати зазначену інформацію недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати відповідача спростувати цю інформацію шляхом подачі письмового спростування до прокуратури м. Іллічівську Одеської області, Іллічівського міського суду Одеської області, Одеського окружного адміністративного суду м. Одеси та Національної асоціації адвокатів України; стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 68 402,88 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що в лютому-квітні 2014 року ОСОБА_4, як адвокат, на підставі договору про надання послуг від 08 лютого 2014 року надавала правову допомогу ОСОБА_7, яка на підставі довіреності представляла в судах інтереси ОСОБА_5 За виконання зазначених послуг ОСОБА_4 отримала гонорар у розмірі 5 000 грн., а за результатами виконаних послуг був складений акт виконаних робіт від 25 квітня 2014 року.

20 травня 2014 року ОСОБА_5 звернулася зі скаргами до прокуратури м. Іллічівську Одеської області, Іллічівського міського суду Одеської області, Одеського окружного адміністративного суду м. Одеси та Національної асоціації адвокатів України в яких зазначила в відношенні ОСОБА_4 наступне: «что касается ОСОБА_4, то она, как я лично считаю, не адвокат, а «кидала», которая работает по наводке и в сговоре с ОСОБА_8».

За змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Застосування автором такого словосполучення як «я лично считаю» свідчить про припущення автора відносно поведінки позивача та подій і не може вважатися висловлюванням фактичних даних із зазначенням конкретних обставин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що викладені у скаргах вислови є оціночними судженнями і ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за такі вислови.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року залишити без мін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова