Справа № 757/1459/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6185/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи -Дриги Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 року про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_6 у січні 2016 року звернулась до суду із вимогами до відповідача ОСОБА_5 про зобов'язання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітньою ОСОБА_7, визначити способи участі позивача у вихованні.

Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що у 2015 році особисті стосунки між нею та відповідачем погіршилися, внаслідок чого відповідач без погодження та будь-якого інформування її, виїхав з місця спільного проживання разом із дитиною у невідомому напрямку. Вона вживала всіх можливих заходів для відновлення зв'язку із відповідачем та дитиною, проте спроби налагодити стосунки приватним способом не мали успіху.

У лютому 2016 року позивач через свого представника ОСОБА_8 подала заяву про забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_5 особисто, чи через третіх осіб вивозити за межі України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_6 на такий виїзд.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року заяву про забезпечення позову -задоволено.

Тимчасово (до закінчення провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною) заборонено ОСОБА_5 особисто чи через третіх осіб вивозити за межі України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_6 на такий виїзд.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову та постановити нову про відмову у задоволенні заяви, оскільки така постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вважає, що висновки суду є передчасними, необґрунтованими та ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки судом не проаналізовано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на утруднення виконання або невиконання рішення суду.

Також вважає, що судом порушено принцип співмірності.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, просила при вирішенні питання врахувати інтереси дитини та залишила питання розгляду апеляційної скарги на розсуд суду.

В судове засідання не з'явилися представник позивача ОСОБА_9 та позивач ОСОБА_6, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується розпискою /а.с.70/.

Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації надала суду заяву про розгляд справи без участі свого представника /а.с.55/.

Представник позивача ОСОБА_9 надав суду клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з загостренням хронічного захворювання та лікуванням, одночасно повідомив про перебуванням позивача ОСОБА_6 за межами міста Києва /а.с.76-77/. Разом з тим, доказів на підтвердження поважності причин неявки, стороною позивача суду не надано.

Крім цього, про день та час розгляду справи також була повідомлена представник позивача ОСОБА_6 за довіреністю - ОСОБА_8, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення / а.с. 109/. Про причини своєї неявки представник ОСОБА_8 суду не повідомила. Відомостей про скасування позивачем ОСОБА_6 довіреності виданої на ім'я ОСОБА_8 від 30 грудня 2015 року, матеріали справи не містять.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання, згідно з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Задовольняючи заяву позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом встановлення тимчасової заборони без нотаріального посвідченої згоди ОСОБА_6 на такий виїзд (до закінчення провадження у справі), суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно п.4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За умовами ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість обставини, на які посилається позивач як на підставу для забезпечення позову не підтверджені належними та допустимими доказами і ґрунтуються лише на припущеннях.

За ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, а тому обраний спосіб забезпечення позову про заборону батьку особисто або через третіх осіб вивозити дитину за межі України, без нотаріально посвідченої згоди матері є неспівмірним з заявленими позовними вимогами.

Таким чином обраний позивачем вид забезпечення позову не пов'язаний із змістом пред'явлених позовних вимог, а також не впливає на невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відповідність обраного виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, як представника ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 18 лютого 2016 року про забезпечення позову - скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: