Справа №486/1301/15-ц 03.03.2016 03.03.2016 03.03.2016
Провадження №22-ц/784/423/16
Справа № 486/1301/15-ц
Провадження № 22ц/784/423/16 Головуючий у першій інстанції:ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

03 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Ямкової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С., Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 вересня 2015 року та додаткове рішення від 9 жовтня 2015 року, які ухвалені

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами.

Позивач зазначав, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 січня 2014 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його доходів. Виконавчий лист по даному рішенню відповідачка предявила лише 27 травня 2015 року. Між тим, державний виконавець зробив розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за весь період, з часу набрання рішення законної сили, в розмірі 72624 грн. 57 коп.

Посилаючись на те, що вказана заборгованість виникла внаслідок непредявлення відповідачкою виконавчого листа без поважних причин, позивач просив суд звільнити його від сплати такої заборгованості. Крім того, він просив звільнити його від спати аліментів за правилами ч. 4 ст. 223 ЦПК України, посилаючись на те, що дитина на даний час проживає разом з ним.

В судовому засіданні ОСОБА_5 позов визнала.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 вересня 2015 року та додатковим рішенням від 9 жовтня 2015 року позов задоволено. Постановлено звільнити позивача від сплати аліментів на дитину, а також звільнити від сплати заборгованості за аліментами. Крім того, судом відкликано виконавчий лист, виданий за рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 січня 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на необґрунтованість судових рішень, неповне зясування судом обставин по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 січня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його доходів (а.с. 6).

28 травня 2015 року постановою державного виконавця Южноукраїнського ВДВС відкрито виконавче провадження по даному листу за заявою відповідачки від 26 травня 2015 року (а.с. 9-10). При цьому, державним виконавцем складено розрахунок про заборгованість ОСОБА_3 за період з 17 січня 2014 року по червень 2015 року включно на загальну суму 75624 грн. 57 коп., в тому числі за червень 2015 року в розмірі 2807 грн. 95 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Обґрунтовуючи позов про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідачка без поважних причин не предявляла виконавчий лист про стягнення аліментів.

В суді першої інстанції ОСОБА_5 позов визнала.

Заперечуючи проти задоволення позову в апеляційному суді, відповідачка посилалась на те, що не предявляла виконавчий лист до виконання за проханням ОСОБА_3, а також мала надію на відновлення сімейних відносин з позивачем.

Між тим, за змістом ч. 3 ст. 197 СК України поважними причинами непред'явлення виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача на вчинення цих дій.

Отже, посилання відповідачки на те, що вона не предявила виконавчий лист до виконання за проханням ОСОБА_3, а також в звязку з тим, що мала надію на відновлення сімейних відносин з позивачем, не може вважатись поважними причинами, в розумінні ч. 3 ст. 197 СК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заборгованість ОСОБА_3 за аліментами, за період з січня 2014 року по травень 2015 року включно, виникла внаслідок непред'явлення ОСОБА_5 виконавчого листа без поважної причини, що є підставою для звільнення позивача від сплати такої заборгованості за правилами ч. 3 ст. 197 СК України.

Як вбачається з розрахунку державного виконавця, з січня 2014 року по травень 2015 року заборгованість нарахована в розмірі 72816 грн. 62 коп. (75624 грн. 57 коп. 2807 грн. 95 коп.)

Отже, оскільки позивачем заявлено вимоги про звільнення від сплати заборгованості у загальному розмірі 72624 грн. 57 коп., що не перевищує загальний розмір боргу нарахований державним виконавцем, то такі вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, основний висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині вимог, є правильним.

Крім того, колегія суддів вважає, що не суперечать вимогам сімейного права і висновок суду про можливість звільнення позивача від сплати аліментів.

Так, обґрунтовуючи вимоги про звільнення від сплати аліментів, ОСОБА_3 зазначав, що син постійно проживає разом з ним, отже саме позивач фактично утримує дитину, а тому, на його думку відсутні підстави для подальшого стягнення з нього аліментів на дитину.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 16 лютого 2016 року, складеного Службою у справах дітей Южноукраїнської міської ради, неповнолітній ОСОБА_8 проживає в одній кімнаті разом з батьком. Сімя знаходиться в стадії розлучення.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду неповнолітній ОСОБА_8 пояснив, що хоча мати проживає з ним та батьком в одній квартирі, однак вона займає окрему кімнату, а він проживає разом з батьком в іншій кімнаті. При цьому його утримує лише батько, який також відвідує школу. Від матері він допомогу не отримує. Спільного господарства з матірю вони не ведуть вже біля року.

Відповідачка вказане не спростувала та не заперечувала того, що в суді на даний час розглядається справа про розлучення.

Згідно ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи те, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_8, останній свідомо обрав місце проживання разом з батьком, який фактично утримує дитину, а відповідачка ОСОБА_5 утримання дитини тривалий час не здійснює, колегія суддів вважає, що підстави, за яких проводилось стягнення аліментів з ОСОБА_3 відпали.

За таких обставин, колегія вважає можливим змінити розмір аліментів з ОСОБА_3 шляхом припинення стягнення аліментів на підставі ч. 1 ст. 10 та ч. 1 ст. 192 СК України.

Таким чином, висновок суду про задоволення позову ОСОБА_3 в цій частині вимог, є також правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка утримує дитину суперечать дослідженим по справі доказам, зокрема, поясненням самого неповнолітнього ОСОБА_8, допитаного в судовому засіданні апеляційного суду за участі представників органу опіки та піклування та служби у справах дітей.

Інших доводів, які б спростували висновки суду, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 вересня 2015 року та додаткове рішення від 9 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Ямкова

ОСОБА_9