Єдиний унікальний номер №243/3244/16-ц
Номер провадження №2-о/243/288/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

«18» квітня 2016 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі Жмарьові П.Б.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Словянському району Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області про встановлення юридичного факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду з дійсною заявою про встановлення факту смерті, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 березня 2016 року в м.Торез Донецької області помер її батько ОСОБА_2, про що вона отримала свідоцтво про смерть та інші документи органів, які є незаконними та розташовані на окупованій території України. Зазначила, що їй необхідно в судовому порядку встановити факт смерті її батька з метою отримання належного свідоцтва про його смерть, згідно чинного законодавства України з можливістю оформлення спадщини, отримання пенсійних виплат, тощо. Звернувшись до ВДРАЦС по Словянському району вона отримала відмову та розяснення щодо подальших дій. Її батько похований на Андріївському цвинтарі в м.Торезі Донецької області за місцем поховання його рідних, витрати на поховання вона здійснювала за власні кошти. Просила встановити факт смерті її батька.

Заявник ОСОБА_1, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Додатково зазначила, що її батько мешкав у м.Торез з 1949 року, після смерті дружини у 1976 році мешкав там сам. 31 березня 2016 року, у віці 87 років, його серце зупинилося, до цього він не ходив півтора року та його доглядом займалася сусідка, яка була його співмешканкою. Її батько похований 02 квітня 2016 року у м.Торез, на Андріївському кладовищі, поряд зі своєю матірю ОСОБА_3. Витрати за поховання та поминальний обід, який мав місце в кафе «Ветерок» на залізно-дорожній станції, де працював її батько, вона взяла на себе. Вона є єдиною живою дитиною померлого та свідоцтва про смерть батька необхідне їй для отримання допомоги у ПФУ на поховання та спадщини, оскільки заповіт складений на її імя.

Представник заінтересованої особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Словянському району Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, в залу суду не зявився, натомість суду надана заява з проханням розглянути справу без участі представника ВДРАЦС, рішення винести згідно вимог діючого законодавства (а.с. 22).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки від 16 жовтня 2014 року № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_4 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, переміщена за адресою: Донецька область, м.Святогірськ, вул.Курортна (вул.60-річчя Жовтня), буд.13 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії ДНР №022305, виданого 01 квітня 2016 року Торезьким міським відділом записів актів цивільного стану, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер 31 березня 2016 року у віці 86 років, актовий запис №405 (а.с.4).

Згідно довідки про причину смерті №54 від 01 квітня 2016 року, ОСОБА_2 помер у віці 86 років, причина смерті - хронічна недостатність кровообігу, церебральний атеросклероз, хронічна ішемічна хвороба серця (а.с.12).

Як вбачається з квитанцій щодо оплати похорону та необхідних для цього атрибутів від 01 квітня 2016 року, зазначені витрати понесла ОСОБА_1 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЖ №279446, виданого 02 січня 1956 року Райбюро РАЦС станції Чистяковка Сталінської області, встановлено, що ОСОБА_5 народилася 10 грудня 1955 року та в графі батько зазначено ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ГН №399129, виданого 01 травня 1976 року Припубанським райбюро РАЦС Ставропольського краю, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на «Семисоха» (а.с.16).

Відповідно до заповіту серії ВКР №997278 від 09 жовтня 2008 року, ОСОБА_2 заповів належний йому на праві особистої приватної власності житловий будинок ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 в рівних частинах кожному (а.с.23).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що він є чоловіком заявника, а померлий ОСОБА_2 був його тестем. Батько його дружин хворів протягом останніх років та самостійно не пересувався через проблеми з серцем. Йому достовірно відомо, що ОСОБА_2 помер 31 березня 2016 року у віці 86 років, похований 02 квітня 2016 року. Похороном займалося ритуальне бюро «Варта» у м.Торез, де він був замовником їх послуг. Поминальний обід відбувався в кафе на залізничній станції «Торез», оскільки за життя батько його дружини пропрацював на цій станції багато років. Йому відомо, що могила ОСОБА_2 знаходиться на кладовищі «Андріївське», поруч похована його матір ОСОБА_3, яка померла у віці 88 років, оскільки це було його останнім бажанням.

Приписами частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, які відображені в ст.257-1 ,367 п.8 ЦПК України.

Відповідно до ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Як вбачається зі змісту наказу Мінюсту від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням КМ України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року №1085-р, в м.Торез, відносно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст. до ст.257-1, 367 п.8 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Як вбачається зі змісту відмови у проведенні державної реєстрації смерті ВДРАЦС по Словянському району №908/03.3-45 від 18 квітня 2016 року, заявнику було відмовлено у реєстрації через відсутність, передбачених законодавством України, документів для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 (а.с.17).

З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів.

Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні документи, які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, що у сукупності з іншими документами, які підтверджують витрати на поховання, факт поховання, дають можливість суду дійти висновку, що смерть ОСОБА_2 настала 31 березня 2016 року за вказаних у заяві обставин.

Приймаючи до уваги довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже у тому становищі, у якому опинився заявник, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті свого батька, а тому звертаючись до суду, надала всі можливі докази, які могла надати у цій ситуації.

Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року, (де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125):

«Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».

Суд також зазначає, що документи, надані заявником, є узгодженими між собою, не містять внутрішніх протиріч у своїй сукупності та є достатніми, для того щоб дійти висновку, про те, що ОСОБА_2 помер саме 31 березня 2016 року у м.Торез Донецької області.

За таких обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від цього факту залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Заявник не має іншої можливості одержати документ в державному органі реєстрації актів цивільного стану документ (свідоцтво про смерть), який посвідчує факт смерті її батька ОСОБА_2

Відповідно до ст. ст. 257-1, 367 п.8.ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 212- 215, 256 ч. 1 п. 8, 257, 257-1, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Словянському району Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області про встановлення юридичного факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна, визнавши датою його смерті 31 березня 2016 року, місце - м.Торез Донецької області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2016 року.

Суддя Н.О. Чемодурова