АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квтіня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26.11.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача збитки завдані несвоєчасним поверненням коштів за депозитними договорами в розмірі 419115,90 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.11.2015 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про захист прав споживача - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального права, внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Так, позивач вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями банку та збитками, оскільки укладаючи договори про депозитні вклади, позивач розраховував на належне виконання своїх договірних зобов'язань, в тому числі і в частині здійснення дострокового розірвання договорів банківського вкладу, а подаючи заяву про повернення коштів за вказаними договорами небезпідставно розраховував на отримання грошових коштів саме 09.04.2014 (за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2014). Таким чином, за відсутності факту порушення зобов'язання з боку банку та за умови своєчасного отримання власних коштів відповідно до поданої до банку заяви про дострокове розірвання депозитних договорів, позивач не поніс би реальних збитків у вигляді курсової різниці, що спростовує відсутність причинно-наслідкового зв'язку.

Справа № 758/9081/15-ц
№ апеляційного провадження 22-ц/796/688/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Супрун Г.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник позивача підтримав апеляційну скаргу, з підстав викладених у ній та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено декілька договорів про депозитний вклад: від 20.12.2013 в розмірі 50000,00 російських руб.; від 15.07.2009 в розмірі 10000,00 євро; від 11.03.2014 в розмірі 10231,80 доларів США; від 11.03.2014 в розмірі 1023,1,80 доларів США; від 20.12.2013 в розмірі 140000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.07.2014 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1, стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» грошові кошти у сумі 662849,08 грн. за вищевказаними депозитними договорами (а.с.9-12).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2015 заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.07.2014 змінено шляхом зменшення загальної суми грошових коштів, що підлягають стягненню з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 з 662849,08 грн. до 569572,66 грн., зменшивши суми стягнення, враховуючи відсотки за користування банківським вкладом, банківський вклад з урахуванням трьох відсотків річних за депозитними договорами від 20.12.2013 р. - з 144887,21 грн. до 141937,94 грн. та від 15.07.2009 р. - з 257033.09 грн. до 166705,94 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 14-17).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, представник позивача послався на те, що у зв'язку із відмовою Банку 09.04.2014 повернути грошові кошти за депозитними договорами, стягненням вказаних коштів в судовому порядку за офіційним курсом НБУ станом на 09.04.2014 та фактичним виконанням Банком виконання зобов'язань 27.04.2015 позивачу завдані збитки у вигляді курсової різниці валют, яка склала - 303759,32 грн. У зв'язку з наявністю невиконання грошового зобов'язання позивачем на вказану суму, в порядку ст. 625 ЦПК України, нараховані 3% річних в розмірі 2571,54 грн., та інфляційні втрати 110785,04 грн. А всього 419115,90 грн.

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи позивачем наведені вище судові рішення не оскаржувались, тобто він погодився з визначеним судом розміром суми депозитних вкладів. Вказані судові рішення мають преюдиційне значення, відповідно, сума визначена судом в національній валюті не може бути змінена шляхом застосування положень ст. 22 ЦК України.

В силу ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженям речі, а також втрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Реалізуючи право на судовий захист позивач здійснив дії направлені на відновлення свого порушеного права, визначив суму заборгованості в національній валюті, а суд розглянув їх з дотриманням принципу диспозитивності. А отже слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що вказана позивачем сума курсової різниці за період розгляду справи і до фактичного виконання судового рішення не є збитками в розумінні вимог ЦК України.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: порушення зобов'язання, наявність збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінки боржника та збитками, та вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено в судому засіданні три відсотки річних та інфляційні втрати нараховані позивачем на суму збитків, тобто визначену ним суму курсової різниці валют, проте вказана сума не є сумою боргу, відсутнє і прострочення виконання зобов'язання боржником, так як не є визначеним строк, а тому вказані положення застосуванню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму заборгованості за депозитними договорами в суді першої інстанції заявлені не були, а суд розглядає справи виключно в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.14 ЦПК України).

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у, визначений спосіб.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26.11.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: