Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/608/16-ц
№ 2/733/377/16
Рішення

Іменем України

"21" червня 2016 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 21587 гривень 82 копійки. Свої вимоги мотивував тим, що між ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н від 30 березня 2011 року, який складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, згідно якого останньому було надано кредит в розмірі 7700 (сім тисяч сімсот) гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв'язку з тим, що ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, своєчасно не повернув кредит та не сплатив відсотки відповідно до умов договору, станом на 29 лютого 2016 року заборгованість по даному кредитному договору складає 21587 (двадцять одна тисяча пятсот вісімдесят сім) гривень 82 копійки, просить стягнути з відповідача дану заборгованість.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, вказуючи на те, що розрахунок заборгованості, яка складає 21587,82 грн., повністю відповідає умовам укладеного договору, які узгоджені на момент укладення правочину. Дана сума заборгованості включає в себе тіло кредиту, заборгованість за відсотками та відповідно заборгованість за пенею та штрафами. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30 % на рік. Потім відсоткова ставка була змінена та була підвищена до 43,2 % згідно Наказу № СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року. На даний час відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав, чим порушив норми законодавства та умови кредитного договору, а тому просить стягнути з останнього вищевказану заборгованість.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості представника позивача ґрунтується на його власних припущеннях та необґрунтований жодними належними та допустимими доказами. Представником позивача в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру, а саме: первинних документів, оформлених у відповідності до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Під час розгляду справи суд витребував у позивача оригінал кредитного договору, на який посилається останній, як на доказ обґрунтування заявлених позовних вимог, однак вимога суду залишена без виконання з боку позивача. Крім цього, ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено, що долучені до позову Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку дійсно являються складовою частиною укладеного між сторонами договору у вигляді ОСОБА_1 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки останні не містять відомостей щодо часу їх затвердження, строку дії , підпису позичальника, а також представником позивача не доведено, що під час підписання даної ОСОБА_1 Заяви відповідач по справі ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України вказує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні 30 березня 2011 року ПАТ КБ "Приватбанк" надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 829113 (а.с.7).

За період з 30 березня 2011 року по 31 грудня 2012 року відповідачем було сплачено заборгованість за кредитом, проценти, штрафні санкції та суму комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5).

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача, як доказ укладення з відповідачем кредитного договору, посилається на Умови та правила надання банківських послуг, за змістом яких, ПАТ КБ «ПриватБанк» пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, вказані в ОСОБА_1 Заяві та в Памятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом, та таким чином клієнт дає свою згоду, що заява разом із памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає укладений кредитний договір.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника ОСОБА_2; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи Заяву.

Щодо загального розміру заборгованості ОСОБА_2 у сумі 21587 гривень 82 копійки, в тому числі: заборгованість по кредиту 2599 грн. 43 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 14584 грн. 21 коп., заборгованість по комісії та пені за користування кредитом 2900 грн. 00 коп., а також штрафи: 500 грн. 00 коп. фіксована частина та 1004 грн. 18 коп. - процентна складова (а.с.5-6), то представник позивача посилається на розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30 березня 2011 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_2 станом на 29 лютого 2016 року (а.с.5-6)

Проте, даний розрахунок заборгованості також не є належним і допустимим доказом у справі і тому не може бути взятий судом до уваги.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений співробітниками банку, - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача .

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Порядок оформлення таким документів визначено Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затверджену Постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174.

Проте, представником позивача не надано суду оригінали первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов'язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зважаючи на те, що Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлюють розміри винагороди за послуги банку, відповідно до типу картки, який узгоджений в Пам'ятці клієнта чи Заяві, таким чином Умови та Правила надання банківських послуг не є належним доказом узгодження сторонами типу картки, підтвердженням видачі картки клієнту та встановлення відповідного кредитного ліміту.

Крім того, представником позивача не доведено, що долучені до позову Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку дійсно являються складовою частиною укладеного 30 березня 2011 року між сторонами договору у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та враховуючи, що останні не містять відомостей щодо часу їх затвердження, строку дії, та не містять підпису позичальника ОСОБА_2 , в свою чергу позивачем не доведено, що під час підписання Анкети-Заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Також представником позивача не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі та відповідність вказаних нарахувань умовам кредитного договору, оскільки оригінал договору, витребуваний Ічнянським районним судом Чернігівської області, представлений суду не був.

З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 10, ст. 11, ст. 60, ч.2 ст.197, ч. 3 ст. 209, ст.ст.212-215 ЦПК України, ст. 525, 527, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України, ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» , Постановою № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. В. Карапиш