У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Нагорняка В.А., Юровської Г.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позивач посилався на те, що 23 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № TEL0G7, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 100 тис. грн, зі сплатою 15,00 % річних та кінцевим терміном повернення до 23 квітня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 23 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № TEL0G7, згідно з яким в іпотеку банку передано належну останній на праві власності квартиру загальною площею 56,70 кв. м, житловою площею 33,70 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов'язань заборгованість ОСОБА_4 за кредитом становить 227 237 грн 53 коп.

Позивач просив стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості, звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів із займаного житлового приміщення.

Рішенням Лановецького районного суду від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № TEL0G7 від 23 квітня 2008 року в розмірі 227 237 грн 53 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 23 квітня 2008 року № 1027, а саме - квартиру, загальною площею 56,70 кв. м, житловою площею 33,70 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, і належить ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 23 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № ТЕL0G7, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 100 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2015 року.

Згідно з п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно до 2 числа кожного місяця, починаючи з наступного після складання цього до говору,здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки.

У порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, відповідно до якого станом на 19 грудня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 227 237 грн 53 коп., з яких: 143 718 грн 22 коп. - заборгованість за кредитом; 54 229 грн 22 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 29 290 грн 09 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 1027, у відповідності до якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно - квартиру № 8, загальною площею 56,70 кв. м, житловою площею 33,70 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 1992 року № 498.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УPCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відмовляючи в позові в частині виселення відповідачів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, послалися на вказані норми закону та правову позицію Верховного Суду України, та вказали на те, що іпотечне майно придбане не за рахунок кредиту, а належить відповідачу ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 1992 року № 498.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

КоротунВ.М. Нагорняк В.А. Юровська Г.В.