Справа № 635/3901/14-ц
Провадження № 2/635/694/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Шинкарчук Я.А.

при секретарі Шарапато А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа державний нотаріус Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, витребування власником земельної ділянки від недобросовісних володільців та зобовязання вчинити певні дії,-

В с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду із позовом, яким, з урахуванням уточнень, просять визнати недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_5, посвідчену 25 березня 2010 року державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 121/122, що знаходиться на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Нива», укладений 31 березня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, від імені якого діяла ОСОБА_5 Також, позивачі просять витребувати від відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку, вважати право користування нею припиненим, зобовязати відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не чинити у перешкод у здійсненні ОСОБА_3 права користування та розпорядження земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності згідно державного акту від 05 листопада 2012 року, належала спірна земельна ділянка, що розташована за вищевказаною адресою. У подальшому земельна ділянка була продана позивачу ОСОБА_2, а останнім була продана ОСОБА_3 Відповідачем ОСОБА_8 оспорюється державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_1 з тих підстав, що відповідач ОСОБА_8 набула право власності на спірну земельну ділянка за договором купівлі-продажу від 31 березня 2010 року, що був укладений з попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_6, від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_5

Позивачі вважають недійсними довіреність від імені ОСОБА_6 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, у звязку з тим, що ОСОБА_6 не мав наміру продавати земельну ділянку відповідачу ОСОБА_8, а бажав продати її ОСОБА_5, яка діяла за довіреністю від нього у власних інтересах. Крім того, Комінтернівським районним судом м. Харкова 26 квітня 2011 року було постановлено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 боргу, відшкодування збитків і неодержаних доходів. Щоб не було майна, на яке можуть бути звернення стягнення за рішенням суду, ОСОБА_6, бажаючи позбутися майна, надав довіреність на імя ОСОБА_5 Також, однією з підстав недійсності довіреності від імені ОСОБА_6 позивачі зазначають ту обставину, що особа ОСОБА_6 не могла бути встановлено, довіритель надав нотаріусу недійсний паспорт, виданий у 1996 році, щодо якого подавав заяву про його втрату та у 2007 році отримав новий.

Позивач ОСОБА_10 надала письмові пояснення, якими зазначила, що у відповідача ОСОБА_8 ніколи не виникало право власності на земельну ділянку, оскільки договір купівлі-продажу спірної ділянки не був зареєстрований у встановленому порядку, а тому право власності за цим договором не набувалося.

Відповідач ОСОБА_8 надала суду письмові заперечення проти позову, якими просила відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначила, що посвідченням довіреності від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_5 не порушуються права та інтереси позивачів, оскільки як довіреність так і договір купівлі-продажу були посвідчені до ухвалення рішення Комінтернівського районного суду про стягнення з ОСОБА_6 грошової суми. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є належними позивачами, оскільки вони не є власниками земельної ділянки. Право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку є сумнівним, оскільки договір купівлі-продажу був посвідчений під час розгляду судами спору щодо земельної ділянки, від нотаріуса був прихований той факт, що ОСОБА_8 є користувачем земельної ділянки та її забудовником. У той час, коли земельна ділянка була предметом спору, вона двічі була перепродана, ані ОСОБА_1 ані ОСОБА_2 не подали заяви про вступ до членів СТ «Нива», на території якого розташована земельна ділянка.

Також, відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог, оскільки оспорювані правочини були укладені відповідачами у березня 2010 року, а позивачі звернулися до суду із позовом лише у 2014 році, тобто після спливу трирічного строку.

Відповідач ОСОБА_5 надала суду заперечення проти позову, якими посилається на те, що позивачі не є сторонами оспорюваних правочинів та не мають права звернення до суду із позовом про визнання їх недійсними, на підтвердження недійсності правочинів позивачами не надано належних та допустимих доказів. Відповідач просить застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_6 надав суду письмові заперечення проти позову, якими зазначив, що йому належала спірна земельна ділянка, він добровільно виявив бажання її продати, для чого видав ОСОБА_5 довіреність на вчинення відповідних дій. При оформлені довіреності ОСОБА_6 особисто був присутнім у нотаріуса, подавав нотаріусу свій паспорт, книжку членів садового товариства, рішення зборів на продаж ділянок. Також, ОСОБА_6 зазначив, що паспорт, за яким встановлювалася його особа, він ніколи не втрачав та новий не отримував.

Позивачі у судове засідання не зявилися, надали суду заяву, якою просять розглянути справу у відсутність позивачів та їх представників. У ході судового розгляду справи позивачі підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та відсутність їх представників. У ході судового розгляду справи відповідачі підтримали свої заперечення, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Земельна ділянка № 12/122 площею 0,1152 га, розташована на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Нива» перебувала у власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку, виданого 25 січня 2010 року.

25 березня 2010 року державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від імені ОСОБА_6 посвідчено довіреність, якою останній уповноважує ОСОБА_5 продати за ціну та на умовах по її погляду належну йому на праві власності земельну ділянку № 121/122 площею 0,1152 на території СТ «Нива»

31 березня 2010 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 посвідчено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, що був укладений між ОСОБА_6, від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_5, та ОСОБА_8

Після придбання земельної ділянки, ОСОБА_8 була прийнята у члени СТ «Нива», володіє та користується земельною ділянкою, здійснює її забудову по теперішній час.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2013 року, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 про визнання такими, що не виникли правовідносини та не вчинено нотаріальної дії щодо представництва за довіреності від імені ОСОБА_6 та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Приводом звернення позивачів до суду із цим позовом про визнання вищевказаних правочинів недійсними були наступні обставини.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_9 та визнано дійсним попередній договір та укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок № 121 та 122, розміром по 0, 06 га та загальною площею 0, 12 га, що знаходяться на території СТ «Нива» Покотилівської селищної ради, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 13 вересня 2007 року

23 листопада 2011 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_13 про встановлення способу і порядку виконання вказаного заочного рішення щодо зміни сторони виконавчого провадження було задоволено частково, встановлено спосіб стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 шляхом набуття останнім права власності на земельні ділянки № 121 та 122 загальною площею 0,1152 га, що знаходяться на території СТ «Нива», змінено стягувача ОСОБА_9 новим стягувачем ОСОБА_1

На підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року, ухвали суду від 23 листопада 2011 року, 05 листопада 2012 року на імя ОСОБА_1 був виданий державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2012 року було скасовано ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2012 року в частині здійснення стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 боргу у спосіб через набуття останнім права власності на земельні ділянки.

13 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, а у подальшому ОСОБА_2 також було відчужено земельну ділянку шляхом продажу ОСОБА_14

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання довіреності недійсною суд виходить з наступного.

Відповідно з положеннями ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За правовим визначенням довіреність є односторонньою цивільно-правовою угодою й вона має відповідати загальним умовам дійсності, що їх повинні задовольняти цивільно-правові угоди.

Основні правила щодо порядку посвідчення довіреності викладені у Законі України «Про нотаріат» й детально регламентовані певною Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року, яка діяла на час видачі оспорюваної довіреності.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаірат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Права на оскарження нотаріальної дії, або відмови у її вчиненні має особа, прав і інтересів якої стосуються такі дії.

Судом встановлено, що оспорювані позивачами правовідносини щодо представництва за довіреністю, стосуються лише прав та обовязків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та не мають відношення до правовідносин щодо зобовязання ОСОБА_6 відшкодувати збитки ОСОБА_15 за рішенням Комінтернівського районного суду від 26 квітня 2011 року.

Таким чином, позивачі не є субєктами оскарження нотаріальної дії щодо посвідчення оспорюваної довіреності.

Крім того, суд не знаходить підстав для визнання довіреності недійсною.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину, а тому, зацікавлена сторона, вимагаючи визнання недійсності правочину, зобовязана навести суду належні докази його недійсності.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Визначаючи оспорювану довіреність недійсною з підстав дефекту волі довірителя, позивачі посилаються на те, що ОСОБА_6 бажав продати земельну ділянку саме ОСОБА_5

Проте, відповідач ОСОБА_6 своїх письмових запереченнях навів мотиви оформлення довіреності на імя ОСОБА_5, чим спростував твердження позивачів про відсутність волі доверітеля на оформлення довіреності саме на імя відповідача ОСОБА_5

Що стосується недійсності паспорту на імя ОСОБА_6 під час оформлення довіреності, суд вважає зазначену обставину такою, що не має правового значення для встановлення дійсності одностороннього правочину.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд виходить з того, що підставою його недійсності позивачами зазначено недійсність довіреності, за якою діяв представник від імені продавця.

Оскільки суд визнав довіреність від імені ОСОБА_6 недійсною, вимога про недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки задоволенню не підлягає. Інших підстав недійсності договору позивачами не наводилося.

Позовні вимоги про визнання припиненим права відповідача ОСОБА_8 на користування земельною ділянкою, повернення її власникові ОСОБА_3 та зобовязання не чинити перешкоди у здійсненні ним права власності, є похідними від позовних вимог про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, а тому також задоволенню не підлягає.

Крім того, питання щодо звільнення відповідачем ОСОБА_8 спірної земельної ділянки, було предметом розгляду Харківського районного суду Харківської області, апеляційного суду Харківської області.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_8 ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено. Вказаним рішенням становлено, що ОСОБА_8 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, крім того є членом садового товариства «Нива».

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_5, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про володіння чи користування ОСОБА_5 спірною земельною ділянкою. При таких обставинах, ОСОБА_5 не є належним відповідачем у спірних правовідносинах з приводу володіння, користування та розпорядження земельною длянкою.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд приходить до висновку, що позивачами не було доведено обґрунтованість своїх позовних вимог.

Суд не застосовує до позовних вимог строк позовної давності, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з їх необгрунтованістю

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст.203, 204, 215, 237 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа державний нотаріус Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, витребування власником земельної ділянки від недобросовісних володільців та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: