№пр.2/521/267/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Буран О.М.

при секретарі - Янкул Г.І.,

розглянувши заяву у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування збитків та просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди у загальному розмірі 21 788,72 гривень та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 16.04.2014року об 18 год. в м. Одесі, по вул. Малій Арнаутській, на регульованому світлофорним обєктом перехресті з вул.. Рішельєвською, у м.Одесі. ОСОБА_2, керуючи т/з ВАЗ 21083, д/н 283 15 ОЕ, здійснив виїзд на заборонений сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем, марки «KIA», д/н НОМЕР_1, який рухався у перехрещувальному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у вчиненні зазначеної ДТП було визнано ОСОБА_2, згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 05.05.2014 року (справа № 3/521/2658/14).

Згідно висновку експерта № 5132 від 28.05.2014р. вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 44 663, 29 грн., величина втрати товарного виду становить 4 052,06 грн., а разом вартість матеріальних збитків становить 48 715, 35 гривень. Крім того, проведення експертного дослідження складає 592,12гривень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.04.2014р. за № АС/7239895, було застраховано у ПрАТ «УПСК». Остання здійснила йому виплату страхового відшкодування в розмірі 29 407,04 грн., зменшивши суму, що відповідає розміру оціненої шкоди на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість франшизи 500,00 грн. Таким чином сума завданих позивачу матеріальних збитків становить 21 788?72 грн., яка складається: з різниці в оплаті ремонтних робіт та виплати страхового відшкодування у сумі 16 294,60 грн, величини втрати товарного виду у сумі 4 052,06 грн, послуг евакуатора 350,00 гривень, плати за висновок експертизи 550,00 гривен, плати за відправку замовного письма з повідомленням 42,12 гривен та розмір франшизи 500,00 гривень.

Також, позивачем заявлена сума моральних збитків у розмірі 5000,00 гривень, мотивована тим, що внаслідок ДТП позивач не мала можливості використовувати належний їй автомобіль на протязі тривалого часу, оскільки він знаходився на СТО. Була вимушена пересуватися з малолітньою дитиною на таксі та на маршрутному транспорті, для поїздок у лікарню, дитячий садок та інше. Позивач витрачала свій особистий час на проведення експертизи, витрачала кошти. Пов*язані зі зверненням з відповідною позовною заявою до суду. Вищевикладені обставини свідчать про зміну життєвого устрою позивача внаслідок ДТП та порушення її душевного спокою.

Посилаючись на викладені обставини, з метою відновлення свого порушеного права, позивач змушена звернутися з вказаним позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача викладені у позові обставини підтримав, просив заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що ліміт відповідальності страховика згідно договору обов'язкової цивільної відповідальності та договору добровільної цивільної від повільності становить 50 000,00 грн., а вартість відновлювального ремонту, згідно звіту про оцінку майна складає 44 663, 29 грн., вартість такого ремонту має бути стягнуто саме з страховика. Крім того, оскільки вимоги про компенсацію витрат з евакуації транспортного засобу подаються до ОСОБА_2, як заподіювача шкоди, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована, позовні вимоги в цій частині повинно бути також задоволено за рахунок страховика. Представник відповідача вказала, що згоди на виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 не надавав і тому виплата страхового відшкодуванні повинна бути здійсненна ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в межах передбаченого договором страхування та законодавством, ліміту страхового відшкодування. Щодо відшкодування моральної шкоди, то представник відповідача вважає, що позивач не обґрунтувала зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 5000,00 грн., не надала відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині, тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не з*явився, сповіщений належним чином, поте надіслали на адресу суду листа, з якого вбачається, що на виконання ухвали суду від 21.04.2015 року про витребування доказів, у ПрАТ «УПСК» відсутні відомості та інформація по договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким був забезпечений т/з ВАЗ 21083, д/н 283 16 ОЕ.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази окремо та в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16.04.2014року об 18 год. в м. Одесі, по вул. Малій Арнаутській, на регульованому світлофорним обєктом перехресті з вул.. Рішельєвською, у м.Одесі. ОСОБА_2, керуючи т/з ВАЗ 21083, д/н 283 15 ОЕ, здійснив виїзд на заборонений сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем, марки «KIA», д/н НОМЕР_1, який рухався у перехрещувальному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, останній порушив вимоги п. 8.7.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001р. за № 1306.

Винним у вчиненні зазначеної ДТП було визнано ОСОБА_2, водія автомобіля, марки ВАЗ 21083, д/н 283 15 ОЕ, згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 05.05.2014 року (справа № 3/521/2658/14). Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили

Стаття 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, є встановленим і доказуванню не підлягає.

Зі змісту статей 1187, 1188 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Крім того, стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Зі змісту зазначених норм цивільного закону вбачається, що особа, якій завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки має право на її відшкодування винною особою у якої в свою чергу виникає обов'язок з її відшкодування.

Як вбачається з наданого до суду висновку експерта № 5132 від 28.05.2014р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок пошкодження при ДТП, складає 48 715, 35 грн., включає суму відновлювального ремонту 44 663, 29 грн. та величину втрати товарного виду становить 4 052,06 грн.

Враховуючи приписи статті 22 ЦК України, яка вказує на те, що збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), суд приходить до висновку, що саме сума 48 715, 35 грн. є сумою збитків завданих позивачу відповідачем.

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у відповідача, як винуватця ДТП виник обов'язок по відшкодуванню завданої позивачу шкоди пошкодженням його транспортного засобу у результаті ДТП, розмір якої становить 48 715, 35 грн.

В той же час загальновідомим є той факт, що в Україні діє інститут страхування, який є універсальним засобом захисту всіх форм власності, майнових інтересів окремих громадян і господарюючих суб'єктів в цілому.

Так статті 979, 980 ЦК України визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Так згідно статті 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, водія автомобіля ВАЗ 21083 д/н 283 15 ОЕ, була застрахована полісом від 14.04.2014р. за № АС/7239895 у ПрАТ «УПСК». Ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50 000, 00 грн., розмір франшизи - 500,00 грн.

Судом встановлено, що ПрАТ «УПСК» відповідно до вимог ст.ст. 22, 29, 34, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов зазначеного Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7239895, позивачу було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 29 407, 04 грн. без ПДВ.

В той же час як вже зазначалося вище, судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 складає 44 663, 29 грн., а тому виплачена ОВ ГРУ ПАО «УПСК» сума страхового відшкодування в розмірі 29 407, 04 грн. є недостатньою для повного відшкодування шкоди позивачу, завданої ОСОБА_2.

Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, а також приписи зазначеної норми цивільного закону, суд приходить до висновку про доведеність позивачем тієї обставини, що відповідач, як винуватець ДТП зобов'язаний сплатити йому різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а отже розмір різниці становить 15 255, 96 грн. (44 663, 29 грн. - 29 407, 04 грн.).

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Статті 10, 11, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що частково вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом встановлено, що відповідачем, як винуватцем ДТП, не відшкодовано в повному обсязі завдану ним позивачу шкоду, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права, як стягнення з відповідача на його користь різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, самі позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що відповідальність ОСОБА_2 застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому ліміт відповідальності покриває вартість відновлювального ремонту, судом відхиляється з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Також, підлягає стягненню сума франшизи у розмірі 500, гривень, та вартість втрати товарного виду автомобіля у розмірі 4 052,06 грн., відповідно до п. 32.7. ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Загальна сума матеріального збитку становить 19 808,02 гривень (15 255,96 + 4 052,06 + 500,00)

Не підлягає стягненню сума послуг сплачена за евакуатор відповідно до ст. ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Проте, суд вважає, що з відповідача, ОСОБА_2 на користь позивача, ОСОБА_1 повинно бути стягнуто витрати, пов*язані з виготовленням експертного висновку у розмірі 550,00 гривень та вартість відправки замовного письмового повідомленні у сумі 42,12 гривень. Разом 592,12 гривень.

Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, відповідно до частини другої зазначеної статті, полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3,4,5 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ України № 4 від 31.03.1995р, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що передумовою отримання моральних збитків позивачем, стало факт скоєння ДТП. Винним у скоєнні ДТП був визнаний ОСОБА_2, а тому, винність особи, яка завдала моральних збитків доведена. Щодо розміру моральних збитків, які підлягають стягненню, то позивач не в повній мірі довів свої вимоги про стягнення моральних збитків на суму 5 000,00 гривень. Однак, суд бере до уваги твердження позивача, про той факт, що вона не мала можливості використовувати належний їй автомобіль на протязі тривалого часу, оскільки він знаходився на СТО та про існування певної зміни життєвого устрою внаслідок ДТП і порушення душевного спокою. Тому суд частково задовольнити вимоги про стягнення суми моральних збитків у розмірі 1 000,00 гривень, виходячи з характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач та характеру немайнових втрат.

Зі змісту статей 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01 березня 2013р., «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», пунктом 6, визначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Як було встановлено судом за кермом автомобіля ВАЗ 21083, д/н 283 15 ОЕ, знаходився ОСОБА_2, це підтверджується, як постановою Малиновського районного суду м. Одеси від так і поясненнями його представника, він використовував його на відповідній правовій підставі а тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 є особа, яка повинна відшкодувати усі завдані збитки.

Тому, позовні вимоги заявлені до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 267,88 гривень.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 22, 979, 980, 990, 992, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 17, 22, 29, 34, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208,209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1, 06.10.1985року народження (ІПН: НОМЕР_5) суму відшкодування матеріального збитку у загальному розмірі 19 808,02 (дев*ятнадцять тисяч вісімсот вісім) гривень 02 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1, 06.10.1985року народження (ІПН: НОМЕР_5) витрати, пов*язані з отриманням експертного висновку та відправку замовного письма з повідомленням у загальному розмірі 592,12 (п*ятсот дев*яносто дві) гривні 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1, 06.10.1985року народження (ІПН: НОМЕР_5) суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1, 06.10.1985року народження (ІПН: НОМЕР_5) суму сплаченого судового збору у розмірі 267,88 гривень.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана протягом десяти днів після отримання копії рішення відповідачем, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Буран О.М.