Справа № 761/9594/15-ц
Провадження №2/761/593/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, 3-я особа: Автогаражний кооператив «Криловський» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Криловський» за адресою: м. Київ, Шевченківський район, провулок Криловський, 4-Б.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому як інваліду другої групи, в липні 1993 року Управлінням соціального забезпечення Виконкому КМР народних депутатів, безкоштовно був забезпечений автомобілем «Запорожець». За місцем його мешкання у Шевченківському районі м. Києва, у дворі будинку АДРЕСА_1, ШРДА у м. Києві виділила йому земельну ділянку під встановлення збірно-розбірного гаражу.

Під час будівництва у дворі будинку АДРЕСА_1, його гараж був демонтований з послідуючим наданням такого місця в гаражно-будівельному кооперативі «Криловський».

Відповідно до листа Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 15.04.2003 р. №171-К-1248 я направлявся для включення у склад членів гаражного-будівельного кооперативу «Криловський» та одержав в користування гаражний бокс НОМЕР_1 за адресою провулок Криловський, 4-Б, що у місті Києві.

На даний час, гаражний бокс НОМЕР_1 ГБК «Криловський» на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого БТІ, на підставі довідки ГБК «Криловський» Шевченківського району м. Києва від 23.12.1991 року № 20. Як йому відомо, ОСОБА_2 помер приблизно у 2000 році, але гаражний бокс НОМЕР_1 ГБК «Криловський» в порядку спадкування ніхто не прийняв.

Починаючи з 15 квітня 2003 року він фактично добросовісно, відкрито, безпосередньо володів та користувався чужим майном, а саме гаражним боксом НОМЕР_1 ГБК «Криловський» провулок Криловський, 4-Б, Шевченківський район м. Києва, який належить ОСОБА_2, утримував його та завчасно сплачував протягом всього часу належні членські внески, при заволодінні чужим майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності.

За захистом своїх прав він звернувся до суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення на позов, просив відмовити в задоволенні позову,оскільки КМР права позивача не були порушені.

Представник третьої особи Автогаражного кооперативу «Криловський» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповіщав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Автогаражного кооперативу «Криловський» від 26.03.2003 року № 2 та листа Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 15.04.2003 року № 171-к-1248, правління кооперативу та ШРДА в м. Києві не заперечували проти переоформлення гаражного боксу НОМЕР_1, що знаходиться в гаражному кооперативі «Криловський» на громадянина ОСОБА_1.

Відповідно до довідки БТІ від грудня 2015 року № 2527 (И-2015) гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Криловський» на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі реєстраційного посвідчення, виданого БТІ, на підставі довідки ГБК «Криловський» Шевченківського району м. Києва від 23.12.1991 року № 20.

Згідно витягу з протоколу № 1 загальних зборів членів АГК «Криловський» від 27.07.2005 року, рішенням загальних зборів АГК «Криловський» від 27.07.2005 року вирішено прийняти в члени авто-гаражного кооперативу ОСОБА_1. Гаражний бокс НОМЕР_1 в ГБК «Криловський», який належав на праві власності померлому громадянину ОСОБА_2 вирішено передати ОСОБА_1.

Відповідно до інформації наданої на запит суду від 29.02.2016р. Першою, Другою та Третьою Київськими державними нотаріальними конторами спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_2 не заводилась.

ОСОБА_1 з листопада 2002 року по сьогоднішній час сплачуються членські внески в АГК «Криловський», що підтверджується квитанціями за вказаний період.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність заволодіння цим об'єктом, відкритість володіння давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як володілець на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Разом з тим, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду Украни з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з квітня 2003 року добросовісно заволодів чужим майном і по теперішній час, тобто більше п'яти років, продовжує відкрито, безперервно володіти спірним гражним боксом, що належав померлому ОСОБА_2

На підставі викладеного, з урахуванням положень вищевказаних правових норм суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Криловський» за адресою: м. Київ, Шевченківський район, провулок Криловський, 4-Б.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, 3-я особа: Автогаражний кооператив «Криловський» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на гаражний бокс НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Криловський» за адресою: м. Київ, Шевченківський район, провулок Криловський, 4-Б.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: