Справа № 344/9523/15-ц
Провадження № 22-ц/779/775/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «МедіаСофт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суду з позовом до ТзОВ «МедіаСофт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 05 березня 2012 року по 31 грудня 2013 року він працював на посаді техніка з операцій (експлуатації) ІКТ та підтримки користувачів.

Зазначав, що заробітна плата за час роботи належним чином не виплачувалася, в звязку з чим ним була подана заява на звільнення за власним бажанням. На день звільнення з роботи за період з 05 березня 2012 року по 31 грудня 2013 року заборгованість по заробітній платі становила 29 031,00 грн.

Крім того, вказував, що після звільнення відповідач не погасив заборгованість по заробітній платі, а тому відповідач зобовязаний виплатити йому затримку у виплаті заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати.

Зазначав, що дії відповідача завдали йому глибоких душевних страждань, що були викликані приниженням честі, гідності, ділової репутації, крім того були порушені нормальні умови життя його сімї, що призвели до скрутного матеріального становища, а саме: відсутності необхідних коштів для сплати комунальних платежів, коштів на належне харчування, оплати проїзду у громадському транспорті та оплати вартості придбаного житла.

У процесі розгляду справи збільшивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з ТзОВ «МедіаСофт» на його користь грошові кошти в розмірі 114 622,46 грн., з яких: заборгованість по заробітній платі за період з 05 березня 2012 року по 31 грудня 2013 року в сумі 29 031,00 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 63 511,56 грн., компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 20 079,90 грн. та моральна шкода у розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач звертався до суду з заявою про перегляд заочного рішення посилаючись на те, що йому не було відомо про дату, час та місце розгляду справи, однак дані твердження не відповідали дійсності, оскільки про розгляд справи останньому було відомо, що підтверджується направленими клопотаннями на адресу суду про перенесення судового засідання від 02 листопада 2014 року та 23 січня 2015 року.

Крім того, копія заяви про перегляд заочного рішення та повідомлення про дату, час її розгляду апелянту не направлялися, а тому він був позбавлений можливості надати пояснення з приводу відсутності підстав для скасування заочного рішення.

Вказує, що по наданих суду платіжних відомостях незрозуміло хто саме виплачує кошти, за який період виплачуються кошти, на які цілі, не зазначено утримання із заробітної плати на податки. У відомостях немає надпису про дозвіл видачі грошових коштів з каси, підписаний керівником товариства та бухгалтером, не зазначено строку виплати даних грошових коштів. У відомостях не зазначена загальна сума заборгованості (залишок не виданий на руки). В матеріалах справи відсутні докази про отримання ним даних коштів, які слід оформляти видатковим касовим ордером, як і немає даних про проведення зазначеної операції по дебету рахунків бухгалтером. Відповідачем не надано довідку про суму не отриманої та нарахованої заробітної плати, оформленої належним чином. А тому вважає, що спираючись на дані платіжні відомості, які не оформлені належним чином, за відсутності інших бухгалтерських документів, вважати про виплату заборгованої заробітної плати, немає жодних підстав.

Вказує, що загальна сума по відомостях, зазначених товариством значно перевищує суму заборгованості, яка вказана ним в позовній заяві.

Вважає, що у суду не було жодних правових підстав для прийняття доказів на підтвердження заперечень відповідача після скасування заочного рішення, оскільки відповідачу було відомо про розгляд справи, а тому свої заперечення та докази сторона по справі мала подати після одержання копії ухвали про відкриття провадження по справі, до початку розгляду справи по суті.

Зазначає, що 30 грудня 2013 року ним була подана заява про звільнення з роботи за власним бажанням у звязку з наявністю заборгованості по заробітній платі за період з 05 березня 2012 року по 31 грудня 2013 року, однак у виплаті заборгованості йому було відмовлено у звязку з відсутністю грошових коштів, а тому ТзОВ «МедіаСофт» зобовязане виплатити йому заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за період затримки розрахунку та компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Вказує, що судом не було взято до уваги проведену Територіальною державною інспекцією з питань праці в Івано-Франківській області перевірку в ТзОВ «МедіаСофт», якою було встановлено, що в порушення вимог ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати працівникам в товаристві проводилась нерегулярно та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснювалась виплата. При наявності коштів оплата праці працівників товариства здійснювалась не в першочерговому прядку, а також в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КзПП при звільнені працівників виплата всіх сум, що належали їм від товариства, не проводилися в день звільнення.

Зазначає, що судом також не враховано заподіяну йому моральну шкоду, оскільки він брав участь у програмі доступного житла за державної підтримки. За даною програмою була придбана однокімнатна квартира в новобудові, яка потребувала залучення коштів для проведення ремонту та які він розраховував отримати у формі заробітної плати, однак його законні права були порушенні і, як наслідок, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя. Через відсутність коштів в сімї часто виникали суперечки, сварки, погіршилися відносини з рідними, друзями. Він постійно змушений був позичати гроші, що приводило до стресів.

У звязку з наведеним, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представник ТзОВ «МедіаСофт» ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовано доказ відповідача про отримання грошових коштів як заробітної плати, а тому підстав для її стягнення в судовому порядку немає.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна.

Так, судом встановлено, що згідно наказу № 122 від 02 березня 2012 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду техніка з операцій (експлуатації) ІКТ та підтримки користувачів у ТзОВ «МедіаСофт».

Згідно довідки відповідача від 01 лютого 2016 року про нараховану заробітну плату вбачається, що заробітна плата позивача в березні 2012 року становила 1 073 грн., в квітні-вересні 2012 року 1 102 грн., в жовтні-листопаді 2012 року 1 118 грн., в грудні 2012 року 1 134 грн.

Заперечуючи позов та наявність заборгованості по заробітній платі, відповідачем було подану суду платіжні відомості, з яких вбачається, що у 2012 році ОСОБА_2 одержав такі кошти: 07 березня 400 грн., 22 березня 400 грн., 13 квітня 500 грн., 08 травня 500 грн., 31 травня 500 грн., 25 червня 500 грн., 27 червня 500 грн., 25 липня 1 000 грн., 07 серпня 1 000 грн., 30 серпня 2 000, 26 вересня 3 000 грн., 06 листопада 5 000 грн., 19 грудня 10 000 грн., 23 грудня 5 000 грн.

Таким чином, при нарахованій в 2012 році заробітній платі в розмірі 11 055 грн., позивачу згідно платіжних відомостей було виплачено 30 300 грн.

З 01 січня 2013 року розмір заробітної плати позивача станови 3 000 грн.

Відповідно до наказу № 136 від 01 серпня 2013 року позивачу було надано відпустку за власний рахунок.

Наказом № 140 від 31 грудня 2013 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Як встановлено апеляційним судом, позивач фактично працював по червень 2013 року і за період з січня по червень 2013 року розмір нарахованої заробітної плати становив 18 000 грн.

Згідно наданих платіжних відомостей, в січні 2013 року позивачу було виплачено 3 502,40 грн., в березні 1 000 грн., в серпні 500 грн., а всього за 2013 рік було виплачено 5 002,40 грн.

Згідно наданої звітності до Пенсійного фонду України про застраховану особу вбачається, що в 2012 році ТзОВ «МедіаСофт» із нарахованої ОСОБА_2 заробітної плати було сплачено страхові внески.

В 2013 році із нарахованої помісячної заробітної плати в розмірі 3 000 грн. страхові внески не сплачувалися.

Відповідно до ст. 94 КЗпП та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором власник виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується особисто працівникові за місцем роботи або за його заявою через банківські установи.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобовязанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Разом з тим, в порушення вищезазначених норм, відповідач у передбачені законом строки та при кожній виплаті заробітної плати не повідомляв позивача про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Позивач, заперечуючи факт виплати йому заробітної плати згідно наданих платіжних відомостей вказував, що зазначені кошти були виплачені йому як преміальні та відрядні, оскільки характер його роботи був повязаний з постійними відрядженнями.

В свою чергу, представник відповідача в засіданні апеляційного суду ствердила, що заробітна плата в 2012 році була сплачена в значно більшому розмірі на прохання позивача в рахунок майбутніх виплат по заробітній платі, а тому заборгованості по заробітній платі на час звільнення не було.

Разом з тим, доказів, які б підтверджували, що сплачені кошти згідно платіжних відомостей є коштами за відрядження, так і доказів, які б підтверджувати звернення позивача про виплату заробітної плати в рахунок майбутніх платежів суду не надано.

Позивач в суді заперечив факт звернення до відповідача та домовленості про виплату заробітної плати в рахунок майбутніх платежів, не містять таких доказів звернення і письмові матеріали справи.

Таким чином, враховуючи, що з січня 2013 року позивачу було встановлено розмір щомісячної заробітної плати в сумі 3 000 грн., 23 січня 2013 року позивачу на картковий рахунок дружини було перераховано 3 502 грн. 40 коп., в березні 2013 року позивачу виплачено 1 000 грн., а 14 серпня 2013 року виплачено ще 500 грн., колегія суддів вважає, що розмір невиплаченої заробітної плати становить 12 997 грн. 60 коп.

Щодо стягнення заробітної плати за 2012 рік, то з врахуванням здійснених виплат в сумі 30 300грн., підстав для її стягнення немає, оскільки позивачем не спростовано факту виплати та отримання зазначених коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За правилами ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини.

У разі не проведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Як встановлено судом, останніми двома місяцями роботи позивача були травень і червень 2013 року, у травні було 19 робочих днів, у червні 18 днів, а разом 37 робочих днів.

Виходячи із заробітної плати за два останні місяці (6 000 грн. : 37 днів), середньоденна заробітна плати становить 162 грн. 16 коп.

Середній заробіток позивача за весь час затримки по день розгляду справи, з 01 січня 2014 року по 14 квітня 2016 року складає 93 079,84 грн. (162,16 грн. середньоденний заробіток * 574 дні затримки розрахунку = 93 079,84 гривні).

Враховуючи, що ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 29 031 грн. заборгованості із заробітної плати і між сторонами виник спір з приводу належних звільненому працівникові сум, колегія суддів вважає, що згідно зі статтею 117 КЗпП України слід визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та встановлених судом обставин справи та стягнути з відповідача на користь позивача 31 026,61 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Статтею ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Встановлено, що індекс інфляції у 2014 році становив 124,9 %, у 2015 році 143,3 %, у січні-березні 2016 року 101,5 %.

Таким чином, до стягнення підлягає компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за 2014 рік в сумі 3 236,40 грн., за 2015 рік в сумі 5 627,96 грн., у січні-березні 2016 року в сумі 194,96 грн., а всього разом 9 059,32 грн.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 12 997 грн. 60 коп. невиплаченої заробітної плати, 31 026,61 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 9 059 грн. 32 коп. без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів.

Крім того, до часткового задоволення підлягає і заявлена позовна вимога про відшкодування моральної шкоди.

Як передбачено ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач вказував, що у звязку з не проведенням остаточного розрахунку при звільненні він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, оскільки на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, що призвело до скрутного матеріального становища.

Таким чином, з врахуванням порушених трудових прав позивача, колегія суддів вважає про наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду та стягнення на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 774 грн. 43 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ТзОВ «МедіаСофт» на користь ОСОБА_2 12 997 грн. 60 коп.невиплаченої заробітної плати, 31 026, 61грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 9 059 грн. 32 коп. без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів.

Стягнути з ТзОВ «МедіаСофт» на користь ОСОБА_2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ТзОВ «МедіаСофт» в дохід держави 774 грн. 43 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_4