Справа № 378/1029/15-ц Головуючий у І інстанції Галич Ю. М.
Провадження № 22-ц/780/1652/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 53 07.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Дмитрієвої Л.Д., Олійника В.І.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Ставищенського житлово-комунального підприємства на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ставищенського житлово-комунального підприємства, третя особа: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що він працював у Ставищенському ЖКП на посаді електрогазозварника IV розряду дільниці теплопостачання з 09.11.2006 року.

03.08.2015 року позивач був ознайомлений з повідомленням «Про попередження про наступне скорочення».

Начальником Ставищенського ЖКП ОСОБА_3 було направлено клопотання №21 від 03.07.2015 року до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП щодо надання згоди на проведення змін в організації виробництва шляхом скорочення посад штатних одиниць, в чому йому згідно листів профспілкового комітету №30 від 31.07.2015 року та №32 від 09.09.2015 року було відмовлено у зв'язку з відсутністю на той час важкого матеріального стану на вказаному підприємстві та можливими перешкодами, у разі такого скорочення, в роботі відповідних підрозділів підприємства.

03.08.2015 року третя особа ОСОБА_3 направив клопотання за №30 аналогічного змісту до Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення, на що також отримав відмову у скороченні посад штатних одиниць відповідно до постанови президії даної спілки за №2 від 18.09.2015 року.

05.10.2015 року, незважаючи на відсутність згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації підприємства та обласної профспілкової організації на розірвання трудового договору, відповідач видав наказ №165 про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади в зв'язку з скороченням штату (чисельності) працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Таке звільнення, на думку позивача, є незаконним, оскільки відповідач не отримав згоди профспілкового комітету на розірвання трудового договору, в зв»язку з чим ОСОБА_2 просив поновити його на роботі на посаді електрогазозварника IV розряду дільниці теплопостачання Ставищенського житлово-комунального підприємства та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.10.2015 року по 17.12.2015 року за 52 робочі дні в сумі 6 153,16 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді електрогазозварника IV розряду дільниці теплопостачання Ставищенського житлово-комунального підприємства з 06 жовтня 2015 року.

Стягнуто із Ставищенського житлово-комунального підприємства на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5 234 грн. 49 коп.

У задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в більшому розмірі та стягненні витрат на правову допомогу відмовлено.

Стягнуто із Ставищенського житлово-комунального підприємства на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Ставищенське житлово-комунальне підприємство подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював у Ставищенському житлово-комунальному підприємстві з 09.11.2006 року. Наказом №47 від 11.06.2013 року він був переведений на посаду електрогазозварника IV розряду дільниці теплопостачання даного підприємства.

01 липня 2015 року відповідачем видано наказ за №99 «Про оптимізацію штатної чисельності працівників», яким зобов'язано керівників відділів, служб та виробничих дільниць терміново надати пропозиції по оптимізації штатної чисельності ввірених підрозділів.

03.07.2015 року голові профспілкового комітету Ставищенського ЖКП відповідачем було направлено лист за №21 про можливість звільнення (скорочення) посад з їх переліком, в тому числі і посади електрогазозварника IV розряду дільниці теплопостачання.

Первинна профспілкова організація Ставищенського житлово-комунального підприємства листом за №30 від 31.07.2015 року, розглянувши вищевказане звернення, констатувавши відсутність тяжкого фінансового стану на підприємстві, відмовила у наданні згоди на проведення зазначених змін в організації виробництва.

Рішенням створеної відповідачем комісії для визначення переважного права на залишення на роботі (протокол засідання комісії №2) від 03.08.2015 року не визнано за ОСОБА_2 переважного права на залишення на роботі при скороченні штатів.

03.08.2015 року відповідачем було видано накази №№119 та 123 «Про зміни в організації виробництва і праці», «Про попередження про наступне скорочення» і в цей же день позивачеві було вручено повідомлення про скорочення 05.10.2015 року посади електрогазозварника IV розряду дільниці теплопостачання з подальшим розірванням з ним трудового договору.

03.08.2015 року відповідач звернувся до первинної профспілкової організації Ставищенського житлово-комунального підприємства з клопотанням за №27 про надання згоди на проведення змін в організації виробництва і праці шляхом скорочення (посад) штатних одиниць дільниці теплопостачання Ставищенського житлово-комунального підприємства.

Профспілкова організація листом за №32 від 09.09.2015 року відмовила відповідачу у наданні згоди на проведення змін в організації виробництва Ставищенського житлово-комунального підприємства шляхом скорочення (посад) штатних одиниць, крім іншого, і дільниці водопостачання, обґрунтовуючи свою відмову порушенням відповідної процедури, передбаченої Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і Кодексом законів про працю, а саме тим, що скорочення унеможливить роботу відповідних структурних підрозділів підприємства.

05.10.2015 року відповідачем видано наказ за №165 «Про звільнення з роботи в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату (чисельності) працівників», на підставі якого ОСОБА_2 звільнено з посади електрогазозварника IV розряду дільниці теплопостачання в зв'язку із скороченням штату (чисельності) працівників підприємства на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з розірванням трудового договору (останнім днем роботи вважати 5 жовтня 2015 року).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_2 було проведено з порушенням норм трудового законодавства, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5, 7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналогічний порядок передбачений і ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», якою передбачено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

З матеріалів справи вбачається, що звільнення позивача ОСОБА_2 відбулося без попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої він є, що є грубим порушенням норми ст. 43 КЗпП України.

Згідно відповіді первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП від 07 квітня 2016 року за №12 на запит суду щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 профспілковий комітет, обговоривши питання щодо наявності законних підстав на розірвання трудового договору із ОСОБА_2, прийняв рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору, виходячи з наступного. Позивач ОСОБА_2 був членом профкому первинної профспілкової організації і його повноваження закінчилися 13 квітня 2015 року. Відповідно до ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу виборних профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався. Таким чином, оскільки повноваження у ОСОБА_2 закінчилися 13 квітня 2015 року, він не міг бути звільнений з ініціативи роботодавця до 13 квітня 2016 року, що власне і стало обґрунтованою причиною відмови первинної профспілкової організації у наданні згоди на розірвання укладеного з ним трудового договору.

Оскільки при звільненні позивача відповідачем було допущено суттєві порушення порядку звільнення, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Обгрунтованим є і висновок суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки рішення суду в цій частині відповідає положенням ч. 2 ст. 235 КЗпП України, відповідно до якої при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ставищенського житлово-комунального підприємства - відхилити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: