АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/782/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, де просить визнати за нею право власності на: ? частину трикімнатної квартири №86, що знаходиться в будинку №98 по проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі, яка зареєстрована на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири за ОСОБА_3; автомобіль ВАЗ 21110 І, ДНЗ ВО8804АН, кузов №ХТА8971, 2004 року випуску, колір - сірий, що зареєстрований за ОСОБА_3, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ВОС023474 від 30.10.2007p.; автомобіль DACIA LOGAN 1.4, ДНЗ ВО4531АМ, кузов №UU1LSDAAH40305127, 2008 року випуску, колір - синій, що зареєстрований за ОСОБА_3, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ВОС053628 від 29.10.2008р. Вказане майно було набуте за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30 березня 2016 року позов задоволено.

В порядку поділу майна подружжя виділено ОСОБА_2 у власність:

- ? частину трикімнатної квартири №86, що знаходиться в будинку №98 по проспекту Ст. Бандери в м. Тернополі, загальною площею 49,5 м2, жилою площею - 34,5 м2, яка зареєстрована на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.05.2000 p. за реєстром № 2939, за ОСОБА_3, згідно реєстраційного посвідчення від 25.05.2000 p., виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, запис в реєстровій книзі за № 23834;

-автомобіль ВАЗ 21110 І, ДНЗ ВО8804АН, кузов №ХТА8971, 2004 року випуску, колір - сірий, що зареєстрований за ОСОБА_3, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ВОС023474від 30.10.2007 p.;

-автомобіль DACIA LOGAN 1.4, ДНЗ ВО4531АМ, кузов UU1LSDAAH40305127, 2008 року випуску, колір - синій, що зареєстрований за ОСОБА_3, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ВОС053628 від 29.10.2008 р.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 6090 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги та не перевірив чи дане майно підлягає розподілу, чи не відсутні арешти, а прийняте рішення не порушуватиме права інших осіб. Оскільки згідно боргової розписки від 11.09.2012 року ОСОБА_3 має грошовий борг перед ОСОБА_1 у розмірі 231264,68 грн., який відповідач зобовязався повернути до 31.12.2013 року. Однак взяті на себе зобовязання ОСОБА_3 не виконав у звязку із чим ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду за захистом порушених своїх прав. В рамках цивільного провадження про стягнення боргу за договором позики на все майно ОСОБА_3 було накладено арешт згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 06.02.2015 року та винесено відповідну постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.03.2015 року згідно ВП №470044982.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, вважають рішення суду законним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно було придбане у шлюбі за спільні кошти, та є спільною сумісною власністю подружжя.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 21.09.1985 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Якубишин».

Від даного шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Станом на час розгляду справи шлюб між сторонами не розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу серії АВК № 906443 від 19.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_3 купив трикімнатну квартиру № 86, що знаходиться в будинку № 95 по проспекту Ст.. Бандери у м. Тернополі. Загальна площа квартири - 49,5 кв. м., житлова площа - 34,5 кв.м.

Крім того, за ОСОБА_9станом на 04.03.2015 року зареєстровані транспортні засоби: автомобіль ВАЗ 2109, ДНЗ 60814 ТІ, кузов № ХТА210910М0803398, 1991 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ТЕІ076836 від 02.10.2003 року; автомобіль НОМЕР_1, кузов №ХТА8971, 2004 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ВОС023474 від 30.10.2007 року; автомобіль DACIA LOGAN 1.4, ДНЗ ВО4531АМ, кузов UU1LSDAAH40305127, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ВОС053628 від 29.10.2008 року; причіп ПГМФ 8304, ДНЗ ВО0548ХТ, шасі № С0000170, 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію САК592245 від 22.03.2012 року; причіп ПГМФ 8304, ДНЗ ВО0549ХТ, шасі № С0000169, 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію САК592246 від 22.03.2012 року; причіп ПГМФ 8304, ДНЗ ВО0551ХТ, шасі № С0000173, 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію САК592247 від 22.03.2012 року; причіп ПГМФ 8304, ДНЗ ВО0552ХТ, шасі № С0000172, 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію САК592246 від 22.03.2012 року; причіп ПГМФ 8304, ДНЗ ВО0553ХТ, шасі № С0000171, 2012 року випуску, свідоцтво про реєстрацію САК592249 від 22.03.2012 року, що підтверджено довідкою Управління Державтоінспекції УМВС України в Тернопільській області від 04.03.2015 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя. Грошова компенсація присуджується лише у разі відповідної згоди подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній власності.

Суд першої інстанції при поділі спільного майна подружжя врахував позовні вимоги ОСОБА_2 та вірно виходив з того, що частки дружини та чоловіка є рівними, врахував інтереси позивачки та інтереси відповідача.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто, для того, щоб довести факт набуття майна у спільну сумісну власність подружжя, достатньо надати докази щодо перебування осіб у шлюбі на момент придбання такого майна.

Договори купівлі-продажу, на підставі яких придбавалась квартира № 86, що знаходиться в будинку № 95 по проспекту Ст. Бандери у м. Тернополі та вищевказані автомобілі укладені під час перебування позивача та відповідача у шлюбі. В п. 1.5 вказаних договорів зазначено, що вони укладені за нотаріально посвідченої згоди дружини відповідача - позивачки, як того і вимагає пункт 4 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року №296/5.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що квартира та транспортні засоби належать сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, а відтак підлягають поділу за вимогою однієї із сторін на підставі статей 60, 67, 69-70 СК України .

Таким чином, позивач у справі набула право спільної сумісної власності на нерухоме майно, в момент укладення іншим з подружжя ОСОБА_3 договорів купівлі нерухомого майна та скористалась своїм законним правом на поділ майна, що було об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та з моменту поділу майна в натурі в судовому порядку набула права власності на ? частину нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги щодо перевірки підставності розподілу та відсутності арешту майна, розподілу боргових зобовязань висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Також ОСОБА_1 вказує на те, що в порушення норм процесуального права справу розглянуто у його відсутності, однак це не є підставою для скасування рішення.

Таким чином, колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Кузьма Р.М.

Судді : Костів О.З.

ОСОБА_10