Справа № 369/7447/15-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/2080/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 19 29.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Дмитрієвої Л.Д., Волохова Л.А.,

при секретарі Говорун В.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: ОСОБА_4, про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу та зобов'язання укласти договір купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу та зобов'язання укласти договір купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що 29 вересня 2014 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартир.

Відповідно до п.1 Попереднього договору сторони домовились укласти у строк не пізніше 30 квітня 2015 року основний договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1 першу квартиру на п'ятому поверсі загальною площею 65 квадратних метрів, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язувався продати, а ОСОБА_2 зобов'язувався придбати вищезазначену квартиру на умовах, викладених у вказаному договорі.

На підставі п.3 Попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору купівлі-продажу 30 вересня 2014 року позивач передав, а відповідач, від імені та в інтересах якого на підставі доручення діяв ОСОБА_5, отримав забезпечувальний платіж у сумі 777 000 грн., що еквівалентно становить 60 000 доларів США за міжбанківським курсом на дату підписання Попереднього договору.

З урахуванням вимог п.1, 2, 7, 9 Попереднього договору сторони підтвердили, що основний договір купівлі-продажу квартири має бути укладений не пізніше 30 квітня 2015 року з наступним нотаріальним посвідченням.

З урахуванням того, що станом на 08 квітня 2015 року між сторонами не було ініційовано відстрочення дати підписання основного договору, керуючись п.п.1, 2, 7, 9 Попереднього договору від 29 вересня 2014 року, позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою укласти основний договір купівлі-продажу квартири, попередньо повідомивши про дату, час та місце такого укладення з наступних нотаріальним посвідченням.

22 квітня 2015 року позивач отримав від відповідача письмову відповідь, в якій йшлося про те, що у відповідача відсутній примірник попереднього договору і він взагалі не пам'ятає про факт його підписання, а тому просив надати копію попереднього договору та копію розписки про отримання від позивача суми коштів в розмірі 777 000 грн., що еквівалентно становить 60 000 доларів США за міжбанківським курсом на дату підписання Попереднього договору.

20 травня 2015 року у відповідь на лист відповідача від 15.04.2015 року позивач направив на адресу відповідача лист з додатковими поясненнями стосовно факту укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири, факту передачі коштів з їх письмовим підтвердженням.

Станом на 08 липня 2015 року жодної відповіді від відповідача отримано не було, що в свою чергу послугувало підставою для звернення до суду з метою зобов'язати відповідача укласти основний договір купівлі-продажу квартири з наступним нотаріальним посвідченням.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суду ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 укласти з ОСОБА_2 з подальшим нотаріальним посвідченням основний договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку АДРЕСА_1.

В порядку ч.2 ст.220 ЦК України просив визнати дійсним Попередній договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку АДРЕСА_1 (зліва на право) першу квартиру на п'ятому поверсі загальною площею 65 кв.м. Також ОСОБА_6 просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2014 року між ОСОБА_3 від імені та в інтересах якого на підставі Доручення №1349 від 18 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, згідно якого сторони домовились укласти у строк не пізніше 30 квітня 2015 року основний договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1 (зліва на право) першу квартиру на п'ятому поверсі, загальною площею 65 кв.м., відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язувався продати, а ОСОБА_2 зобов'язувався придбати вищезазначену квартиру на умовах, викладених в даному Договорі.

Згідно п.3 даного попереднього договору купівлі-продажу купівля-продаж зазначеної квартири мала бути вчинена за суму 777 000,00 грн., що є еквівалентом 60 000,00 доларів США на момент укладення цього договору за міжбанківським курсом (що становить 12,95 грн. за 1 американський долар).

За п.12 у разі коли основний договір купівлі-продажу не відбудеться з вини продавця ОСОБА_3, даний договір мав вважатись розірваним, а зазначена сума забезпечувального платежу та інших платежі повертається покупцю ОСОБА_2

На момент подання позовної заяви до суду основний договір купівлі-продажу між сторони не укладений.

В силу статті 220 ЦПК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Стаття 657 ЦК України передбачає що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частини третя та четверта статті 334 ЦК).

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно п.13 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

У ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, судом вірно встановлено, що при укладенні попереднього договору між сторони не було дотримано вимог закону що форми укладення такого роду договору, що пов'язана з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією. У зв'язку з чим такий попередній договір не створює юридичних наслідків, а отже ч.2 ст.220 ЦК України не може бути застосована до виниклих спірних відносин.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Дмитрієва Л.Д.

Волохов Л.А.