Номер провадження: 22-ц/785/2651/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, треті особи: ОСОБА_6, Одеська міська рада, Державний нотаріус Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_8,

встановила:

17 квітня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3, ОСОБА_6 з позовом про усунення перешкод у здійсненні прав власника та виселення, посилаючись на те, що після смерті своєї матері ОСОБА_9, 23.02.1984 року ОСОБА_4 успадкувала нерухоме майно - що знаходиться за адресою: місто Одеса, провулок 6-й Соляний, буд.3, та складається в цілому з двох черепашникових житлових будівель загальною площею 151,0 кв. метрів, житловою площею 68,9 кв. метрів, зазначених в схематичному плані літерами «А», «В», сараї літ. «Е», «Е1», «З», убиральня - лит. «Ж», огорожа №1,3, розташованих на земельній ділянці площею 559 кв.м по фактичному користуванню.

Зазначене житло належить позивачці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 04.12.2013 року державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори ОСОБА_7С, зареєстрованого в реєстрі за № 3-949, спадкова справа № 1136/2013.

При цьому ОСОБА_4 позбавлена можливості здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном успадкованим для вільного використання та проживання в ньому, оскільки в частину домоволодіння ОСОБА_4 самовільно вселилась ОСОБА_3 і ОСОБА_6, не маючи на це законних підстав.

Посилаючись на те, що вона неодноразово намагалася потрапити до свого житлового приміщення, але ОСОБА_3 і ОСОБА_6 не надають їй такої можливості, просила її вимоги задовольнити.

21 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, треті особи: ОСОБА_6, державний нотаріус ОСОБА_7, ОМР, ОСОБА_8

Позивач по зустрічному позову посилалась на те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом є недійсним, оскільки на день смерті ОСОБА_9 не існувало спадкового майна у вигляді 30/100 частин спірного домоволодіння, тому що договір купівлі-продажу частини вказаного домоволодіння між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Агеєвною від 13.12.1976 року в оригіналі було анульовано, та за рішеннями Ленінського РВК у 1976 році спірне володіння було визнано ветхім, а потім - аварійним.

Крім того, позивач по зустрічному позову зазначала, що свідоцтво про право на спадщину видане Відповідачу з порушенням процедури його видачі, що з моменту смерті ОСОБА_9 до звернення Відповідача до нотаріальної контори пройшло 30 років, що у встановленому порядку домоволодіння не було зареєстровано у БТІ, а зареєстровано дише 27.07.1984 року тобто після спливу 8 років після смерті ОСОБА_9

З кінця 1970-х років спірне приміщення було непридатним для проживання. Останній мешканець - ОСОБА_11 виїхав із спірного приміщення у травні 1984 року. У 1984 році 12/100 частин домоволодіння, які займав ОСОБА_11, в результаті чергового затоплення було повністю знищено.

З моменту виселення колишніх власників у спірному будинку проживали: ОСОБА_12, ОСОБА_13, які займали 13/100 частин домоволодіння (раніше належали ОСОБА_14В.);

ОСОБА_15 з донькою ОСОБА_16 та її двома неповнолітніми дітьми, які займали 21/100 частин домоволодіння (раніше належали ОСОБА_17В.);

ОСОБА_18, яка займала 30/100 частин домоволодіння (раніше належали ОСОБА_9М.);

ОСОБА_18 поселилася у спірному будинку зі згоди ОСОБА_19І, чоловіка колишньої власниці 30/100 часток - ОСОБА_9, сплативши особисто їх доньці ОСОБА_4 гроші у рахунок вартості 30/100 часток спірного домоволодіння.

Позивач з 1987 року з сином ОСОБА_6 вселилася у спірну будівлю зі згоди ОСОБА_20, якому сплатила гроші у розмірі 1000 доларів США у рахунок вартості його 12/100 часток спірного домоволодіння, та ОСОБА_21, якій сплатила гроші у розмірі 500 доларів США у рахунок вартості її 12/100 часток спірного домоволодіння.

З 1987 року позивач разом із сином ОСОБА_6 постійно проживали у спірному приміщенні, займаючи 24/100 часток домоволодіння.

Позивач сплачувала комунальні послуги, земельний податок, страховку, своїми власними коштами утримувала приміщення у належному стані, провадила поточний та капітальний ремонт у помешканні.

У 1997 році у спірному домоволодінні виникла пожежа, у результаті якої було повністю знищено 21/100 часток приміщення, які займали ОСОБА_15, ОСОБА_16 з дітьми, та які були змушені виїхати с займаного приміщення. З 1997 року і по теперішній час зазначеної частки домоволодіння не існує.

Приміщення, яке займала ОСОБА_18 у результаті пожежі у 1997 році було знищено на 50% та було відремонтовано її власними силами та коштами. ОСОБА_18 проживала у 30/100 частках спірного приміщення до своєї смерті у 2005 році.

Після смерті ОСОБА_18 30/100 частин спірного домоволодіння, в яких вона проживала, зайняла Позивач зі згоди родичів ОСОБА_18, за що у рахунок вартості 30/100 частин передала їм 600 доларів США.

Приміщення 13/100 часток спірного домоволодіння, які займали ОСОБА_12Ф . ОСОБА_13, з 2004 року займає ОСОБА_8 по теперішній час.

З 1987 року - 24/100 часток, а з 2005 року - 54/100 часток спірного домоволодіння займає Позивач, постійно проживає у житловому будинку з усіма господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: місто Одеса, 6-й Соляний провулок, буд.3, веде господарство, сплачує платежі за електричну енергію за договорами на її ім'я, користується земельною ділянкою площею 559 кв.м. для обслуговування житлового будинку.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом вважала, що вона набула право власності на частину домоволодіння за адресою: місто Одеса, 6-й Соляний провулок, буд. 3, за набувальною давністю.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач за зустрічним позовом проситла відмовити у задоволенні первісного позову про усунення перешкод у здійсненні прав власника та виселення та задовольнити її позов.

У судовому засіданні сторони підтримали свої вимоги.

Справа була розглянута у відсутність третіх осіб ОСОБА_6 та представника ОМР .

Четверта Одеська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково та було зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні спірним домоволодінням

Було виселено ОСОБА_3, ОСОБА_6 з 30/100 частин будинку № 3 про 6 Соляному провулку в місті Одесі, який складається з двох черепашникових будівель загальною площею 151,0 кв.м, житловою площею 68,9 кв.м., зазначений в схематичному плані літерами А.В, сараї літери- Е,Е1,3, убиральня литера Ж, огорожа № 1,3, розташовані на земельній ділянці площею 559 ,0 кв.м.

В іншій частині позову було відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її первісних позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до договору купівлі-продажу № 2-9815 від 13.12.1976 року ОСОБА_10 Агеєвна продала ОСОБА_9 домоволодіння, яке складається в цілому з вух одноповерхових камяних житлових будинків з надвірними господарчими спорудами загальною житловою площею 90,03 кв.м. (а.с.86-87).

Із листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 11.09.2013 року до нотаріальної контори вбачається, що станом на 31.12.2012 року 30/100 частин домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одеса належали ОСОБА_9 на підставі нотаріально посвідченого договору № 2-9815 від 13.12.1976 року. Згідно поточної інвентаризації від 25.07.2013 року домоволодіння складається з двох черепашникових житлових будівель загальною площею 151,0 кв. метрів, житловою площею 68,9 кв. метрів, зазначених в схематичному плані літерами «А», «В», сараї літ. «Е», «Е1», «З», убиральня - лит. «Ж», огорожа №1,3, розташованих на земельній ділянці площею 559 кв.м (а.с.84-зв.).

Таким чином спадкодавцю ОСОБА_9 за життя належало на праві приватної власності 30/100 частин вищевказаного домоволодіння.

13.12.1976 року ОСОБА_9 оформила заповіт на ім'я ОСОБА_22, яка є її донькою (а.с.85), та яка 18.03.1981 року уклала шлюб з ОСОБА_23 та змінила прізвище на ОСОБА_23, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії 11-ЖД № 255236 (а.с.80).

Спадкодавець ОСОБА_9 померла 23.03.1984 року у віці 63 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 11-ЖД № 407881 (а.с.80-зв).

Згідно матеріалів спадкової справи № 1136/2013, позивач по первісному позову ОСОБА_4 (колишнє прізвище ОСОБА_9) 11.07.1984 року звернулась до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано за № 240 (спадкова справа № 198/84, а.с.79).

Таким чином, спадкоємець ОСОБА_22 (в подальшому - позивач ОСОБА_4І.) у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері.

Зазначеним повністю спростовуються доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 пропустила строк для прийняття спадщини.

У відповідності до заповіту та спадкової справи № 1136/2013, 04.12.2013 року позивачу ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 30/100 частин домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одеса, яке складається в цілому з двох черепашникових житлових будівель загальною площею 151,0 кв. метрів, житловою площею 68,9 кв. метрів, зазначених в схематичному плані літерами «А», «В», сараї літ. «Е», «Е1», «З», убиральня - лит. «Ж», огорожа №1,3, розташованих на земельній ділянці площею 559 кв.м у фактичному користуванні (а.с.90-зв.).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначене право власності позивача зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 119).

Станом на 31.12.2012 року інші 70/100 частин вказаного домоволодіння (13/100,12/100,21/100,12/100,12/100 частин) зареєстровані за іншими фізичними особами (а.с.93).

Разом з тим, матеріали інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 року по будинку № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі не містять відомостей щодо проживання відповідачів по первісному позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 або оформлення на їх ім'я будь-якої частини вказаного домоволодіння (а.с. 151-200).

Із листа Департаменту архівної справи та діловодства від 26.06.2015 року вбачається, що рішень виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 100 від 03.09.1976 року та № 18 від 10.10.1976 року, на які посилається у зустрічному позові ОСОБА_24, не існує (а.с.212).

Разом з тим, згідно рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 1009 від 03.09.1976 року визнано аварійною кв.2, буд.3, по 6-му Соляному провулку в місті Одесі, яка належить ОСОБА_25 (а.с.213).

Рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 648 від 16.11.1984 року на підставі протоколу № 9 вказана квартира визнана непридатною для проживання (а.с.214-218). Однак дані про відселення родини ОСОБА_22 із домоволодіння 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі відсутні, що підтверджується листом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.07.2015 року (а.с.224).

В свою чергу, ОСОБА_3 з 25.04.2014 року значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом серії КМ № 891154, виданого на її ім'я (а.с.50).

Крім того, страхові свідоцтва про добровільні страхування будівель, видані на ім'я ОСОБА_24 в 1989-1991 роках, не містять відомостей щодо сплати страхових сум саме за 30/100 частин спірного домоволодіння (а.с.51-52).

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.31).

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_4 у встановленому законом порядку набула право власності на 30/100 частин домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі, а тому має право на усунення перешкод у здійсненні права власності та користування вказаною частиною житлового приміщення, із виселенням із самовільно зайнятої житлової площі відповідачів ОСОБА_6 без надання їм іншого житлового приміщення.

При цьому суд обгрунтовано виходив із вимог, передбачених ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним.

З цих підстав, та враховуючи, що ОСОБА_3 не надала суду доказів недійсності Свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на 30/100 частин домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі, колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині.

Крім того, у відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України перебачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку, з посиланням також на ст. 116 ЖК України, про необхідність виселення відповідачів ОСОБА_3 із самоправно зайнятого ними жилого приміщення, без надання їм іншого.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що згідно технічного паспорту, який наданий суду первісним позивачем, їй на праві приватної власності належить 30/100 частин домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі, яка на плані заштрихована синім кольором. Частину вказаного домоволодіння, яка на плані заштрихована красним кольором, займає позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 Частину домоволодіння займає третя особа ОСОБА_8, яка на плані заштрихована зеленим кольором і частина домоволодіння, яка згоріла внаслідок пожежі на плані заштрихована чорним кольором (а.с.11).

Зазначені обставини були підтверджені всіма особами, які беруть участь у справі і прибули до суду апеляційної інстанції для дачі пояснень.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 займає зовсім іншу частину домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі, і не має ніякого відношення до 30/100 частин цього домоволодіння, яке належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4, та з якого вона підлягає виселенню разом з сином ОСОБА_6 без надання іншого жилого приміщення.

З цих підстав, доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що судом не було встановлено, з якої частини домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі підлягають виселенню відповідачі ОСОБА_3, є безпідставними і необгрунтованими.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на 30/100 частин домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі за набувальною давністю, то суд також обгрунтовано виходив із того, що згідно до ч.1 ст.335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Однак, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надала суду доказів того, що вона добросовісно заволоділа 30/100 частинами домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі та продовжує ними відкрито і безперервно володіти протягом 10 років.

При цьому, суд правильно виходив із того, що квитанції ОСОБА_24 про сплату за електроенергію за період з 2001 по 2005 роки, як і укладений відповідний договір, не підтверджують добросовісне заволодіння чужим майном та безперервне володіння ним безперервно протягом 10 років (а.с.53- 58, 207-210).

Суд також правомірно послався на п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно якого право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві приватної власності інший особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якої вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона вселилася у спірне домоволодіння не самовільно, а за згодою співвласників ОСОБА_20 та ОСОБА_21, також є безпідставними, оскільки зазначені особи не мають жодного відношення до спірних 30/100 частин домоволодіння № 3 по 6-му Соляному провулку в місті Одесі, а тому не були наділені правом надання згоди на вселення у вказану частину домоволодіння тих чи інших осіб.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти первісних позовних вимог, доводів зустрічних позовних вимог та апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_26

ОСОБА_2