Справа № 265/2360/16-ц
Провадження № 2-о/265/194/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року місто Маріуполь

Головуючого судді Міхєєвої І.М.,

при секретарі Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, про встановлення факту народження дитини, зацікавлена особа: Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини в певний час. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у заявниці ОСОБА_2 31 березня 2016 року народилася дівчинка. Обґрунтовуючи подану заяву, посилалась на те, що заявниця ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 31 березня 2016 року у неї із ОСОБА_3 народилася донька, факт чого був зареєстрований 31 березня 2016 року «Пологовим будинком № 2 м. Севастополя Автономної Республіки Крим», про що видано відповідне медичне свідоцтво. З метою реєстрації народження доньки вона звернулась до Орджонікідзевського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Натомість вона отримала відмову на тій підставі, що місто реєстрації дитині знаходилося поза реєстрами ДРАЦС, тобто на тимчасово окупованій території України. Для захисту прав малолітньої дитини вона вимушена звернутись до суду для встановлення факту її народження 31 березня 2016 року. Таким чином, просила суд встановити юридичний факт того, що в неї 31 березня 2016 року в місті Севастополі Автономної Республіки Крим народилася дитина жіночої статі.

У судове засідання представник заявника не зявилась, надавши суду заяву з проханням повністю задовольнити заявлені нею вимоги та розглянути справу в її відсутність.

Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити вказаний спір без участі представника Орджонікідзевського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області.

Дослідивши надані докази по справі, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

З дублікату медичного свідоцтва про народження серії 67 №161704, виданого Пологовим будинком № 2 м. Севастополя Автономної Республіки Крим 11 квітня 2016 року, вбачається, що 31 березня 2016 року о 07 годині 45 хвилин даною медичною установою зареєстровано народження живої дитини, дівчинки, матірю якої є ОСОБА_2.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, уклали шлюб 7 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 7 липня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 272.

За ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

З огляду на наведене, суд приймає до уваги дублікат медичного свідоцтва про народження серії 67 №161704, видане Пологовим будинком № 2 м. Севастополя Автономної Республіки Крим 11 квітня 2016 року, відповідно до якого 31 березня 2016 року в м. Севастополь народилася дитина жіночої статі, матірю якої є ОСОБА_2, та визнає його в даному випадку достатнім доказам на підтвердження факту народження дитини.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Враховуючи, що фактично отримати документи щодо народження дитини у заявниці 31 березня 2016 року ОСОБА_2 не має змогу, а дитина народжувалась та реєструвалась на території, яка непідконтрольна Україні на тепер, то єдиним способом захисту прав заявника є судовий захист шляхом встановлення факту народження дитини в певний час.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2С про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України та отримати соціальну допомогу по догляду за дитиною.

Керуючись ст. ст. 256, 259 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, про встановлення факту народження дитини, зацікавлена особа: Орджонікідзевський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, народила дитину жіночої статі 31 березня 2016 року в місті Севастополі Автономної Республіки Крим.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя __________________________ І.М.Міхєєва