Cправа № 127/2479/16-ц
Провадження № 2/127/2072/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

11 квітня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Подоляк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/2479/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15058,74 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 06.09.2012 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір.

Позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, а тому станом на 31.12.2015 року виникла заборгованість у розмірі 15058,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5891,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6896,24 грн., заборгованість за пенею та комісією 1077,29 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 693,27 грн., в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.09.2012 року у розмірі 15058,74 грн.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 21.03.2016р. не зявився, однак 10.02.2016р. звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2016р., розгляд справи відкладено на 11.04.2016р., а явку представника ПАТ КБ «Приватбанк» визнано обовязковою, оскільки доказів, які містяться в матеріалах справ недостатньо для винесення рішення.

Проте, представник позивача в судове засідання, призначене на 11.04.2016р. не зявився, однак 05.04.2016р., на вимогу ухвали суду від 21.03.2016р., для повного і всебічного дослідження обставин справи, надав суду додаткові докази, а саме виписку про рух грошових коштів на рахунку відповідача.

Відповідач в судове засідання, призначене на 21.03.2016р. не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу проживання відповідача, яка зазначена позивачем в позовній заяві - м. Вінниця, м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 28/63. Однак, конверт з повісткою про виклик в судове засідання в повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», оскільки, як вбачається з відповіді, наданою адресно-довідковим підрозділом Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області, ОСОБА_1, 28.08.2012р. знято з реєстрації за вищевказаною адресою та зазначено, що останній вибув у м. Київ. При цьому, як вбачається з відповіді, наданою адресно-довідковим підрозділом Управління Державної міграційної служби у Київській області, ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1., вул. Л. Кумача, 7А, гуртожиток, проте 23.04.2015р. його було знято з реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

При цьому, як вбачається з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Оголошення про виклик відповідача в судове засідання призначене на 11.04.2016р. було опубліковано в газеті «Вінниччина», випуск від 01.04.2016 року, а також в газеті «Урядовий Курєр», випуск № 61 від 31.03.2016 року, проте відповідач в судове засідання, призначене на 11.04.2016р. не зявився повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

06.09.2012 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, банк зобовязався надати ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зі змісту Анкети-Заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 06.09.2012 року вбачається, що позичальник ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку; він згоден, що ця Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень ст. 638 ЦК України даний договір вважається укладеним.

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 06.09.2012р., станом на 17.05.2013р. розмір відсоткової ставки за користування кредитом становить 30,00 % на рік, з 01.09.2014р. збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 30,00% до 34,8 % на рік, а з 01.04.2015р. відсоткову ставку за користування кредитом збільшено з 34,8% до 43,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

На виконання вимог договору банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, з 01.09.2015р. збільшено відсоткову ставку до 34,8% на рік, а з 01.04.2015р. відсоткову ставку збільшено до 43,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 06.09.2012р., а також банківської виписки по рахунку відповідача за період з 01.01.1999р. по 30.03.2016р., ОСОБА_1 інтенсивно користувався кредитними коштами, однак свої зобовязання в частині погашення заборгованості за кредитним договором не виконує, у звязку з чим, виникла заборгованість в сумі 15058,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5891,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6896,24 грн., заборгованість за пенею та комісією 1077,29 грн., заборгованість по судовим штрафам 1193,27 грн.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 13481,45 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5891,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6896,24 грн., штраф (процентна складова) 693,27 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1077,29 грн. заборгованості за пенею та комісією, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як зазначено вище, згідно з положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, комісія в розумінні Умов та правил надання банківських послуг є винагорода, яка сплачується позичальником на користь банку за надані останнім послуги повязані з обслуговуванням клієнта.

Таким чином, пеня, як вид забезпечення виконання зобовязання та комісія, як винагорода за надані послуги, не є тотожними поняттями, оскільки відрізняються за своєю правовою природою.

Проте, позивачем у наданому ним розрахунку заборгованості не розмежовано, який саме розмір пені вимагається ним до стягнення та за який саме період він виник, а також не зазначено яка сума комісії нарахована позивачем та за які саме послуги банку.

При цьому, в судове засідання представник позивача не зявився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє можливості суд зясувати зазначені вище обставини в судовому засіданні.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 1077,29 грн. заборгованості за пенею та комісією задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення 500 грн. штрафу згідно п.2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг у фіксованому розмірі, також задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому не може визначатися у твердому вибірковому розмірі та відповідно стягненню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 5891,94 грн. забргованості за кредитом, 6896,24 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 693, 27 грн. штрафу (процентна складова) обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Судові витрати у даній справі складаються зі сплачених позивачем, згідно платіжного доручення №ІНВ95В180J від 25.01.2016р., судового збору в сумі 1378,00 грн., при зверненні до суду з позовною заявою (а.с. 1), а також витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, сплачених згідно платіжного доручення №PROM1B7RE6 від 01.04.2016р. в сумі 300 грн. та платіжного доручення № IHN95B1BFE від 25.03.2016р. в сумі 420 грн. (а.с. 112, 114). Загальна сума понесених позивачем витрат складає 2098,00 грн.

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1233,66 грн. судових витрат повязаних зі сплатою судового збору, а також 644,58 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє відоме місце реєстрації: м. Вінниця, вул. Червоноармійска, 28/63, на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , рахунок №3111 (для погашення заборгованості), МФО 305299) заборгованість за Кредитним договором № б/н від 06.09.2012 року у розмірі 13481,45 грн. (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят одна гривня сорок пять копійок), з яких 5891,94 грн. - заборгованість за кредитом, 6896,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 693,27 грн. штраф (процентна складова), а також 1233,66 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору та 644,58 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2016р.

Суддя: