АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, мотивуючи тим, що їй на праві власності на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2007 належить приміщення, зазначене в технічному паспорті літ. «6»,«7»,«8»,«9»,«10»,«11»,«12», площею 52,6кв.м, що складає 58/100 частин нежитлового приміщення НОМЕР_2 (стоматологічного кабінету), розташоване по АДРЕСА_2, загальною площею 91,2 кв.м.

Зазначала, що ОСОБА_4 на праві власності на підставі того ж рішення суду належить приміщення зазначене в технічному паспорті літ. «1»,«2»,«3»,«4»,«5», площею 38,6кв.м, що складає 42/100 частини нежитлового приміщення НОМЕР_2 (стоматологічного кабінету), та ганок, зазначений в технічному паспорті літ. «з-І», площею 2,9 кв.м. Вказані нежитлові приміщення розташовані на першому поверсі житлового будинку за вказаною адресою. Також на першому поверсі розташовані квартири: НОМЕР_1, власником якої, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, є ОСОБА_3; №1,4, власником яких, на підставі договору купівлі-продажу квартири, є ОСОБА_5

Вказувала, що протягом літа 2013 року, зі згоди усіх співвласників, провела ремонтні роботи шляхом переобладнання у приміщенні, розташованому у підвалі вказаного будинку. Згідно технічного паспорту, виданого станом на 26 червня 2014 року, приміщення підвалу під житловим багатоквартирним будинком складається з: поз. 1-коридор, 2-приміщення, 3-приміщення, 4-приміщення, 5-приміщення, загально площею 69,6 кв.м, літ. а - вхід в підвал.

Посилаючись на те, що об'єкт нерухомого майна відповідає будівельним нормам та правилам, а також не порушує прав інших осіб, тому позивач просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на приміщення підвалу під житловим багатоквартирний будинком по АДРЕСА_1.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

08 липня 2015 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська ухвалене додаткове рішення, яким вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені її позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17 червня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.6).

На підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного на товарній біржі «Феміда» 28 листопада 1997 року, та свідоцтва про право власності на приміщення стоматологічного кабінету, виданого 02 січня 2001 року Дніпропетровським БТІ, відповідачу ОСОБА_4 належить в житловому будинку літ. 3-2 на 1 поверсі приміщення НОМЕР_2, загальною площею 34,5 кв.м, ганок-2,9 кв.м, яке розташоване по АДРЕСА_1 (а.с.13,14,15).

На підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_2 визнано право власності на приміщення, зазначені в технічному паспорті літ.«6»,«7»,«8»,«9»,«10»,«11»,«12», площею 52,6кв.м, що складає 58/100 частин нежитлового приміщення НОМЕР_2 (стоматологічний кабінет), розташованого по АДРЕСА_2, загальною площею 91,2 кв.м без додаткового акту вводу в експлуатацію та за ОСОБА_7 визнано право власності на приміщення, зазначені в технічному паспорті літ.«1»,«2»,«3»,«4»,«5», площею 38,6кв.м, що складає 42/100 частин нежитлового приміщення НОМЕР_2 (стоматологічний кабінет), розташованого по АДРЕСА_2, загальною площею 91,2 кв.м та ганок літ. «з-1», площе. 2,9 кв.м, без додаткового акту вводу в експлуатацію (а.с.23-25).

Також, на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 розташовані квартири - НОМЕР_1, власником якої, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, є відповідач ОСОБА_3 (а.с.8,9); №1,4, власником яких, на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу квартир, є відповідач ОСОБА_5 (а.с.19,20,21).

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження 504/0714 від 06 серпня 2014 року, складеного судовим експертом ОСОБА_8 за заявою ОСОБА_2, основні конструктивні елементи приміщення підвалу під житловим багатоквартирним будинком літ. А-2, яке знаходиться в АДРЕСА_1 відповідають будівельним нормам та правилам, а також можлива безпечна експлуатація даного приміщення підвалу під житловим багатоквартирним будинком (а.с.30-33).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи право власності на приміщення підвалу, суд першої інстанції виходив з того, що протягом 2013 року позивачкою, зі згоди усіх співвласників, проведено ремонтні роботи шляхом переобладнання у приміщенні, розташованому у підвалі вказаного будинку, об'єкт нерухомого майна відповідає будівельним нормам правилам, а також не порушує прав інших осіб.

Однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартир у двох- або багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежилих приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За положенням ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинків, де мешкають два та більш наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв, тощо) цього фонду. Допоміжне приміщення відповідно до ч.2 ст.10 вказаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартири, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такій спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Тобто право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку.

Частиною 2 ст.369 ЦК України передбачено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників.

Проте, такий правочин між усіма співвласниками житлового будинку та позивачкою щодо відчуження підвального приміщення не укладався.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч.2 ст.10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинків одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

У рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п.1.1).

У той же час законодавство розрізняє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Стаття 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень.

Допоміжне приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Окрім того, відповідно до ст.19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно співвласника багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном. При відчуженні приміщення в жилому будинку право на частку неподільного майна підлягає відчуженню разом з приміщенням без виділення частки в натурі.

Об`єкти права спільної власності на майно можуть бути передані в користування фізичній або юридичній особі або групі осіб у разі, якщо це не пов'язано з порушенням прав і інтересів інших співвласників неподільного та загального майна, які охороняються законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року, з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.