У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Відділу культури, національностей та релігій Косівської районної державної адміністрації на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від

23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу культури, національностей та релігій Косівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Відділу культури, національностей та релігій Косівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, посилаючись на те, що з 19 грудня 1988 року вона працювала головним бухгалтером у відділі культури Косівської районної державної адміністрації. Наказом від 21 серпня 2015 року № 46-к її було звільнено з посади головного бухгалтера централізованої бухгалтерії при відділі культури, національностей та релігій за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що два рази була притягнута до дисциплінарної відповідальності незаконно, оскільки обов'язки головного бухгалтера виконувала сумлінно, її не було ознайомлено з новими посадовими обов'язками головного бухгалтера централізованої бухгалтерії, накази про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення підписані головним спеціалістом організації, який не є особою, яка має повноваження видавати такі накази. Крім того, їй у день звільнення не була вручена трудова книжка.

Просила поновити строк на оскарження наказу від 13 березня 2015 року

№ 20-к про оголошення їй догани, як пропущений з поважних причин; визнати незаконним та скасувати наказ від 13 березня 2015 року № 20-к по відділу культури, національностей та релігій Косівської РДА про оголошення їй догани; визнати незаконним та скасувати наказ від 21 серпня 2015 року № 46-к по відділу культури, національностей та релігій Косівської РДА про звільнення її з роботи згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України; поновити її на роботі у відділі культури, національностей та релігій Косівської РДА на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 серпня 2015 року по день ухвалення рішення судом.

Рішенням Косівського районного суду від 23 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від

3 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі у Відділі культури, національностей та релігій Косівської районної державної адміністрації на посаді головного бухгалтера централізованої бухгалтерії.

Стягнуто з Відділу культури, національностей та релігій Косівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7 438, 35 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями Відділ культури, національностей та релігій Косівської районної державної адміністрації звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що позивач не допускала порушень трудової дисципліни, була звільнена з роботи без законної підстави через упереджене ставлення адміністрації організації до неї у зв'язку з досягненням пенсійного віку, головна книга зберігалася нею як головним бухгалтером у робочому столі, що не суперечить вимогам чинного законодавства, відповідач при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення обмежився лише посиланням на систематичне невиконання без поважних причин позивачем посадових обов'язків, не врахувавши положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України.

Суди першої та апеляційної інстанцій також вірно зазначали, що питання про звільнення позивача з роботи не було зазначене у порядку денному засідання профспілкового комітету, тому профспілковий комітет не повинен був давати згоду на звільнення з роботи позивача, крім того, позивачу у день звільнення не була вручена трудова книжка, що суперечить положенням ч. 1 ст. 47 КЗпП України.

Так, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від

23 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 лютого 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу культури, національностей та релігій Косівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі,за касаційною скаргою Відділу культури, національностей та релігій Косівської районної державної адміністрації на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 лютого 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна