Справа № 464/8912/15 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/2430/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, з участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», про витребування майна, -

встановила:

В листопаді 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом про витребування майна з чужого володіння.

В обґрунтування вимог зазначає, що 26 квітня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7 для забезпечення виконання кредитного договору від 31.03.2008 р. Виконавчим написом приватний нотаріус запропонував банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 84669,06 дол. США, що в еквіваленті складає 671070,04 грн., задоволити свої вимоги за рахунок заставленого майна, спірної квартири, що належала позивачу на праві приватної власності.

28.11.2011 звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме помешкання позивача реалізовано з прилюдних торгів, переможцем даних торгів стала відповідач ОСОБА_5

Оскільки правовою підставою проведення прилюдних торгів, на підставі яких відповідач набула право власності на спірну квартиру, був виконавчий напис, який рішенням суду від 22.06.2012 був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому вважає, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза її волею.

Просить суд витребувати у відповідача ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, скасувати свідоцтво про право Р № 3153 від 01.12.2011 р., видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, скасувати реєстраційний запис щодо права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнати право приватної власності ОСОБА_4 на цю квартиру.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2015 року залучено до участі у справі як співвідповідача Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції і третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_9 акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»(а.с. 47).

Оскаржуваним заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, з участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», про витребування майна залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2, вважає що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що правовою підставою проведення прилюдних торгів, на підставі яких відповідач набула право власності на спірну квартиру, був саме виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 26 квітня 2010 року, який рішенням суду визнаний таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин вважає, що майно фактично вибуло з володіння позивача поза її волею, що є одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача.

На думку апелянта скасування рішення суду, як і визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню мають однакові наслідки закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа.

Просить оскаржуване заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скаргивідсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що зібрані у справі докази свідчать про те, що спірна нерухомість вибула із володіння власника ОСОБА_4 з її волі, оскільки остання уклала кредитний та іпотечний договори, допустила заборгованість, яку на час судового розгляду не оспорював представник позивача. Доказів визнання недійсними кредитного договіру чи іпотечного договіру, прилюдних торгів, суду не надано.

При цьому суд вказав, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню само по собі не свідчить про відсутність волі власника на вибуття майна із його володіння і не може бути підставою для задоволення позову.

Враховуючи наведені вимоги закону та матеріали справи колегія суддів приходить висновку, що рішення суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права та досліджених доказах, мотиви суду є обґрунтованими, тому підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ОСОБА_4 та третьою особою ВАТ «КБ «Надра» 31.03.2008 р. укладено кредитний договір №059/45/08-Ф, того ж дня - іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 за реєстровим №2186 для забезпечення виконання кредитного договору.

26 квітня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі договору іпотеки, для забезпечення виконання кредитного договору № 059/45/08-Ф від 31.03.2008, здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Липова Алея, 1/10, загальною площею 36,4 кв.м., для задоволення вимог ВАТ КБ «Надра» у розмірі 84 669,06 доларів США, що в еквіваленті становить 671 070, 04 грн. - сума боргу за кредитним договором № 059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року.

В результаті проведення 28.11.2011 року прилюдних торгів з реалізації предмету іпотеки, такий придбано ОСОБА_5 за 194922 грн., з них 9746,10 грн. винагорода спеціалізованої організації, 185175,90 грн., які 01.12.2011р. надійшли на депозитний рахунок Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (а.с. 13).

01.12.2011 року державним виконавцем Батюк М.В. на підставі протоколу №1411191-1 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 28 листопада 2011 року, складено відповідний акт про реалізацію предмету іпотеки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 13).

01.12.2011 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, згідно з яким остання набула право власності на однокімнатну квартиру за адресою: м. Львів, вул. Липова Алея, 1/10, загальною площею 36,4 кв.м., право власності реєстроване 06.12.2011 № 22183335 (а.с. 12, 14).

При цьому, судом беззаперечно встановлено, що ні позивачем, ні її представником рішення чи дії (бездіяльність) державного виконавця, а також прилюдні торги не оскаржувались.

В свою чергу, згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що передбачено ст. 319 ЦК України. Право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 червня 2012 року у справі №2-2722/11 за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства Комерційного банку «Надра», визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 26 квітня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду від 22 червня 2012 року по даній справі набрало законної сили (а.с. 19-21).

З наведеного слідує, що на момент винесення та набрання законної сили рішенням суду від 22 червня 2012 року у справі № 2-2722/11 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, даний виконавчий напис був виконаний.

Разом з цим, статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов'язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання в розумінні ст. 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Разом з цим, як розяснено у п. 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що оскільки торги, на яких відповідач ОСОБА_5 придбала спірну квартиру не визнавались недійсними, позовні вимоги про витребування у відповідача спірної квартири, про скасування свідоцтва про право та про скасування реєстраційного запису щодо права власності та про визнання права приватної власності на цю квартиру, не підлягають до задоволення.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_10