22-ц/775/389/2016(м)
Категорія 24 Головуючий у 1 інстанції Кір*якова Н.П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

секретар Герасимова Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

25 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 2 грудня 2015 року скасовано судовий наказ від 24 липня 2014 року про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 6093,86 грн. Однак, до скасування судового наказу, з його пенсії фактично була стягнута сума понад 1500 грн. Він є інвалідом 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС та не має іншого грошового доходу, окрім пенсії, вказана сума є для нього істотною. Через неправомірне стягнення з нього грошових коштів він перебував у пригніченому душевному стані, хвилювався, що призвело до погіршення стану здоровя. Він був змушений їздити у різні інстанції, задіяні у процедурі стягнення, - пенсійний фонд, виконавчу службу, суд, по родичах та знайомим, які могли б допомогти йому у скрутній ситуації. Відповідач, в свою чергу, навіть не вибачився за свої ганебні протиправні дії щодо нього, у звязку з чим він змушений звернутися до суду за захистом порушеного права та за компенсацією моральних страждань, яку оцінив в розмірі 6 093,86 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 14 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційного суду не зявилися і просили розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» ОСОБА_4, яка просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційного оскарження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 14 жовтня 2004 року зареєстрований та проживає в кв. 68 будинку 79 по б-р. Шевченка в м. Маріуполі (а.с.3-4).

24 липня 2014 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за користування електроенергією в будинку № 7 по вул.Приазовській в м.Маріуполі, в розмірі 6 093,86 грн.

Згідно ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 2 грудня 2015 року вказаний судовий наказ скасовано за заявою ОСОБА_2, який зазначив, що з 2004 року він та його мати - ОСОБА_5, яка померла 30 березня 2015 року, за вказаною адресою не проживають і тому не мають ніякого відношення до заборгованості, яка встановлена відповідачем (а.с.5).

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 093,86 грн., суд першої інстанції виходив з того, що неправомірних дій з боку відповідача в ході судового розгляду справи не встановлено, а тому, вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з розясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та

з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 Постанови).

В пункті 9 Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Обґрунтовуючи свій позов про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2В послався на те, що моральна шкода йому заподіяна неправомірним діями працівників відповідача у звязку з необґрунтованим предявленням до нього вимог про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію на підставі судового наказу, за яким проводились утримання з його пенсії та який був скасований ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 2 грудня 2015 року. Це викликало його хвилювання, призвело до погіршення стану здоровя, піднявся тиск, у звязку з чим він змушений був купувати додаткові ліки. Також він вимушений був витрачати час та зусилля для зясування обставин щодо стягнення коштів з його пенсії та захисту свого права, звертатись за допомогою до близьких та друзів.

Відповідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Проте, як вбачається зі справи, на підтвердження своїх вимог, що така шкода йому заподіяна неправомірними діями відповідача, позивач суду жодних належних та допустимих доказів не надав.

Так, встановлено, що ОСОБА_2 раніше проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 і на підставі договору купівлі-продажу від 2 вересня 2004 року вказаний будинок було продано. Про припинення свого права на вказаний будинок позивач свого часу відповідача не повідомив. На підставі особового рахунку, за яким мала місце заборгованість за користування електричною енергією за вказаною адресою, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», в межах своїх повноважень, звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена 24 липня 2014 року.

Вказані дії відповідача узгоджуються з положеннями ст.16 ЦК України, згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу, та відповідають вимогам ст.ст.3,4,95, 96 ЦПК України щодо можливості вирішення питання про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за судовим наказом.

Зі змісту ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 2 грудня 2015 року вбачається, що приймаючи рішення про скасування судового наказу, суд виходив з того, що на час видачі судового наказу позивач змінив місце проживання та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, про що наявна відмітка у паспорті і тому, є підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування судового наказу від 24 липня 2014 року.

При цьому в ухвалі про скасування судового наказу суд не наводив висновків про неправомірність дій відповідача щодо звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. Відсутні посилання в ухвалі суду і на період, за який ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» були предявлені вимоги до ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 про заподіяння йому моральної шкоди, оскільки позивач не предявляв до відповідача вимог про визнання дій працівників відповідача неправомірними та не надав суду будь-якого іншого рішення, яким би були визнані неправомірними дії працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» по предявленню до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з позивача.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач безпідставно звернувся з заявою про видачу судового наказу, оскільки особовий рахунок абонента послуг з енергопостачання з 2014 року належить ОСОБА_6, колегія вважає непереконливими.

Так, заперечуючи проти позову, представник відповідача вказував, що ОСОБА_2, всупереч п.6 Правил користування електричною енергією для населення, не повідомив підприємство про припинення користування електроенергією та не звертався із заявою про закриття на його імя особового рахунку, як споживача послуг. У свою чергу, новий власник до 16 квітня 2014 року не звертався до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» і не надавав будь-яких документів на переоформлення особового рахунку, тому, абонентом за адресою: вул. Приазовська будинок № 7 в м.Маріуполі значився ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності укладеного між сторонами письмового договору про надання послуг з енергопостачання самі по собі не позбавляли ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» права висувати вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, оскільки, відповідно до положень ст.ст.11,509 ЦК України, права та зобовязання можуть виникати і з юридичних фактів, актів цивільного законодавства. Тому, постачання електричної енергії в домоволодіння без укладеного письмового договору породжує у споживача цих послуг зобовязання по оплаті спожитої електроенергії відповідно до положень Закону України «Про енергетику», закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (з наступними змінами та доповненнями).

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд залишив поза увагою його неодноразові звернення до різних судових інстанцій з вимогами до позивача про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію до неналежної особи, є неспроможними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, такі обставини не наводились позивачем в позовній заяві. Тому, розглядаючи справу, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог, у суду першої інстанції не було підстав надавати правову оцінку діям відповідача щодо інших фактів звернення відповідача до позивача з вимогами про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

У скарзі позивач посилається на те, що суд необґрунтовано не прийняв, як доказ завдання моральної шкоди витяг з медичної картки та посвідчення інваліда. Однак, колегія суддів вважає, що ці обставини не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки у справі відсутній висновок фахівців про те, що погіршення стану здоровя відбулось внаслідок неправомірних дій працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго».

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права вважає безпідставними.

В рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді : Т.Г.Ігнатоля

ОСОБА_7