Справа №601/2636/15-ц
Провадження № 2/601/101/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Зембри Є.Й.,

за участю секретаря Бончик А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки № 770/11-147 від 24 жовтня 2006 року недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та пояснив, що при укладені кредитного договору № 770/11-147 від 24 жовтня 2006 року однією з обовязкових умов було укладення іпотечного договору, де в якості забезпечення виконання позивачем зобовязань було передано в іпотеку житловий будинок за адресою м.Кременець вул.Дубенська,80. Оскільки умови договору іпотеки вимагали не проживання малолітніх дітей, він був змушений виписати дітей та вказати, що вони не проживають за цією адресою. Це була вимога служби безпеки банку, з яким укладався договір. Тобто в договорі іпотеки вказувалось, що у будинку, який передається в іпотеку діти та інші утриманці не проживають.

Він також пояснив, що даний будинок являється єдиним місцем проживання його та його дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Передача нерухомості в іпотеку відбулася без попередньої згоди органу опіки та піклування, а тому договір іпотеки підлягає визнанню недійсним з моменту укладення як такий, що порушує майнові права малолітніх дітей.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що сімя ОСОБА_1 складається з чотирьох осіб: дружини, чоловіка та двоє дітей. Як вбачається з копії паспортів позивача та його дружини наявні відомості про дітей та відомості про укладення шлюбу. Підставою визнання договору іпотеки недійсним є те, що при його укладені невраховані інтереси малолітніх дітей.

Він також пояснив, що нотаріус, який посвідчував даний договір зобовязаний був перевірити вказані відомості, однак в порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», згідно якої необхідний попередній дозвіл органів опіки і піклування, цього зроблено не було.

На підставі наведеного представник позивача просить договір № 770/11-147 від 24 жовтня 2006 року укладеного між ОСОБА_5 та відповідачем у справі вважати недійсним з моменту укладення, як такий, що порушує права неповнолітніх дітей.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи у його відсутності, а також подав заперечення на позовну заяву, згідно якого просить в задоволені позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступних підстав.

Згідно укладеного договору іпотеки від 24 жовтня 2006 року між «Уксоцбанк» та ОСОБА_1 іпотекодавець передає іпотекотекодержателю у якості забезпечення виконання зобовязань за договором невідновлювальної кредитної лінії №770/11-147 від 24 жовтня 2006 року нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою місто Кременець вулиця Дубенська,80.

Як вбачається з свідоцтва про народження ОСОБА_4, він народився 26 липня 1995 року та його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

Як вбачається з свідоцтва про народження ОСОБА_3, він народився 09 квітня 2004 року та його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

Тобто на момент укладення кредитного договору та іпотечного договору сімя позивача складалась з позивача його дружини та двох малолітніх дітей.

Це підтверджується також паспортами серії МС 119483 виданого 18 березня 1997 року Кременецьким РВ УМВС України на імя ОСОБА_1, та серії МС 119482 виданого 18 березня 1997 року Кременецьким РВ УМВС України виданого на імя ОСОБА_6, з яких вбачається, що ОСОБА_1, знаходиться в шлюбі із ОСОБА_6. З відміток у зазначених паспортах вказано, що в подружжя є спільні малолітні діти: ОСОБА_4, 26 липня 1995 року, та ОСОБА_3, 09 квітня 2004 року.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України, прийнятого у 2003 році, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Тобто на час укладення договору іпотеки дана норма Цивільного Кодексу України діяла.

В судовому засіданні також встановлено, що на момент укладення договору іпотеки одній дитині позивача було 10 років, а другій 2 роки. Стороною відповідача не наведено жодних доказів того, що у позивача було чи є інше житло на момент укладення договору іпотеки чи на даний час.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», прийнятого у 2003 році, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, за умови встановлення місця проживання батьків, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років знаходиться за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», прийнятого у 2005 році, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. В судовому засіданні встановлено, що при укладені договору іпотеки такий дозвіл в органах опіки та піклування не отримувався.

Таким чином, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Згідно частини 6 статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недотримання сторонами під час укладення іпотечного договору вимог вищезазначеного законодавства щодо погодження в установленому законом порядку з органом опіки та піклування передачі в іпотеку житлового будинку, право користування яким на час укладення договору іпотеки мали діти, є підставою для задоволення позову щодо визнання такого правочину недійсним.

За таких обставин, які зазначенні також в рішенні Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-396ц15 передача нерухомості в іпотеку, що відбулася всупереч вимогам статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без попередньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки від 24 жовтня 2006 року не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, а тому на підставі статті 215 ЦК України він підлягає визнанню не дійсним як такий, що порушує майнові права малолітніх дітей і ця позиція Верховного Суду України, щодо розгляду даної категорії справ у відповідності до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» щодо застосування норми права, викладеної у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищенаведене, керуючись також моральними засадам суспільства, суд вважає, що зміст договору іпотеки №770/11-147, укладений 24 жовтня 2016 року між «Укрсоцбанком» та ОСОБА_1 є незаконним та порушував на момент укладення права малолітніх дітей, оскільки ОСОБА_4, 26 липня 1995 року та ОСОБА_3, 09 квітня 2004 року, на момент укладення договору іпотеки проживали та мали право користування будинком за адресою м.Кременець вул.Дубенська,80 та й не втратили такого права на сьогоднішній день.

На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, статтями 29, 203, 215 ЦК України, статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», суд -

В И Р І Ш И В:

Договір іпотеки №770/11-147 від 24 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та відповідачем у справі банком «Укрсоцбанк» вважати недійсним з моменту укладення (як такий, що порушує права неповнолітніх дітей).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: