Справа № 454/2934/15 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/3381/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Приколоти Т.І.

Суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» Бурки Валерія Володимировича на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Прокуратури Залізничного району м. Львова, Держави Україна, про відшкодування моральної шкоди.

-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою закрито провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Прокуратури Залізничного району м. Львова, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалу суду оскаржив представник Фермерського господарства «Бурка В.В.»-Бурка В.В., вважає її незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що вона не ґрунтується на законності, верховенстві права; постановлена з порушення норм Конституції та законів України. Зазначає, що суд не обґрунтував чому даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Стверджує, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб Прокуратури Залізничного району м. Львова. Він не звертався з позовом, що пов»язаний з виконанням господарських договорів або корпоративних відносин. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час судового засідання, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи, який відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст. 12,15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб захисту цивільного права, який вона обирає вільно та власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 15 ЦПК України.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Прокуратури Залізничного району м. Львова, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача повинні розглядатися господарським судом. Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості справ господарським судам» № 10 від 24 жовтня 2011 року господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також, спори, пов'язані, крім іншого, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію ст. 1 ГПК України.

Встановлено, що 11 грудня 2015 року Фермерське господарство «Бурка В.В.» звернулося з позовом до Прокуратури Залізничного району м. Львова, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування 1 000 000 грн. моральної шкоди, спричиненої протиправними діями працівників прокуратури. В обґрунтування позову посилається на те, що 20 червня 2014 року зверталося до Генеральної прокуратури України із заявою № 271, якою повідомлено, що суддя Львівського окружного адміністративного суду 20 травня 2014 року у справі № 2а-158/08 постановив завідомо неправосудну ухвалу, чим позбавив фермерське господарство прав, гарантованих ст. ст. 40, 55 Конституції України. Цим нанесено шкоду. Стверджує, що дії Генеральної прокуратури України про направлення 26 червня 2014 року листом № 06/1-11158-05 вказаної заяви до Прокуратури Львівської області, не внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, не відповідають вимогам ст. ст. 55, 56, 214 ч. 4 КПК України, чим завдано моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації фермерського господарства. На думку заявника, такі дії прокуратури призвели до порушення підприємницьких зв'язків фермерського господарства, стосунків з оточуючими людьми.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справи у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 року № 10 зазначено, що у вирішенні питань, пов'язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ. Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 ГПК України). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких, віднесено до підвідомчості певного господарського суду (п. 1 постанови). З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 цього Кодексу, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер (п. 2 постанови). У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України (п. 3 постанови). Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, Гк України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п. 3.1. постанови).

Згідно з п. 3.2. постанови господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані, в тому числі, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не з'ясував суті позовних вимог, зокрема, кому спричинено моральну шкоду; не встановив суб'єктний склад учасників спірних правовідносин та підстави заявленого позову, чи звертається позивача із вимогою про відшкодування моральної шкоди, що виникла у зв'язку зі здійсненням господарювання або іншої підприємницької діяльності; якими нормами права регулюються спірні правовідносини. Суд не перевірив які правовідносини виникли між сторонами та не встановив чи є спір приватноправовим, господарським або публічно-правовим. Суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про те, що даний спір повинен розглядатися господарським судом.

Колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не були застосовані норми ст. 15 ЦК України та порушені вимоги ст. 15 ЦПК України. Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, ч. 2 ст. 307, п.3 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 314, ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» задовольнити частково.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 лютого 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до цього ж суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді