АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2824/16 Справа № 0417/4639/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Григорєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 750-мк від 13.10.2006 р. у розмірі 180049,04 доларів США, що у відповідності до розпорядження НБУ дорівнює 1439131,98 грн. та складається з: 75112 доларів США простроченої заборгованості, 66306,04 доларів США простроченої заборгованості за відсотками, 38631 доларів США заборгованості з пені та судові витрати у розмірі 1820 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_6 змінити, ухвалите в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № 750-мк від 13 жовтня 2006 року ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 125000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,00% на рік з кінцевим терміном повернення 12 жовтня 2011 року.

24 квітня 2007 року між сторонам було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 750-мк від 13 жовтня 2006 року, відповідно до якої ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 8300 доларів США на строк до 12 жовтня 2011 року під 16% річних.

Зобовязання за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконував.

Згідно розрахунку, заборгованість по кредитному договору № 750-мк від 13 жовтня 2006 року, станом на 03 вересня 2012 року, склала 180049,04 доларів США, що у відповідності до розпорядження НБУ дорівнює 1439131,98 грн. та складається з: 75112 доларів США простроченої заборгованості, 66306,04 доларів США простроченої заборгованості за відсотками, 38631 доларів США заборгованості з пені.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 750-мк від 13 жовтня 2006 року було укладено: договір поруки № 750-мк від 13 жовтня 2006 року з ОСОБА_6 та договір поруки № 750-мк від 13 жовня 2006 року з ОСОБА_5

Додаткові угоди до договорів поруки, в звязку із збільшенням суми кредиту, не укладалися.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконував, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення заборгованості з кредитора.

Щодо солідарної відповідальності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як поручителів, суд першої інстанції зазначив, що додаткові угоди до договорів поруки не укладалися, тому договори поруки з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є припиненими, згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України, яка пердбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Встановивши обставини по справі, дослідивши надані докази та застосувавши зазначені вище норми матеріального права, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборговансоті з поручителів.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відповідно до кредитного договору від 13.10.2006 р. № 750 МК ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 125000 доларів США, з терміном повернення до 12.10.2011 р. Розмір кредиту не збільшувався.

Проте, такі доводи спрствоуються наявною в матеріалах справи, додаткову угоду № 1 від 24 квітня 2007 року до кредитного договору № 750-мк від 13 жовтня 2006 року, згідно якої ОСОБА_4 додатково отримав кредит в сумі 8500 доларів США на строк до 12 жовтня 2011 року під 16% річних.

Таким чином, сума кредиту була збільшена, але відповідні зміни або додаткові угоди до договорів поруки № 750-мк від 13 жовтня 2006 року з ОСОБА_6 та № 750-мк від 13 жовня 2006 року з ОСОБА_5 прийняті не були.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення виданих кредитних коштів, збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

За правовими висновками Верховного Суду України, підставою припинення поруки згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанови Верховного Суду України від 17 січня 2011 року у справі N 3-62г10 та від 5 лютого 2014 року у справі N 6-160цс13).

Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст.553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст.653 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.1 договорів поруки № 750-мк від 13 жовтня 2006 року, що укладений з ОСОБА_6 та № 750-мк від 13 жовня 2006 року, що укладений з ОСОБА_5, останні поручилися за виконання зобовязання ОСОБА_4 за кредитним договором від 13.10.2006 р. на суму 125000 доларів США.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволеня апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутої пені в доларах США.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Ураховуючи те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима.

Проте, фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафу можуть бути застосовані лише у випадках прострочення грошового зобов'язання у гривні.

Згідно з ч. 2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст.192 ЦК України). Частина 3 ст. 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За п.3.3 ст.3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 N 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Таким чином, рішення суд першої інстанції в частині стягнення пені в розмірі 38631 доларів США підлягає зміні із стягненням пені в національній валюті, розмір якої відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 03.09.2012 р. (т.1, а.с.108-109) становить 308777,58 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року в частині стягнення пені змінити, стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість з пені в сумі 308777,58 грн., зменшити загальну суму заборгованості, що стягується за кредитним договором № 750-мк від 13.10.2006 р. з 180049,04 доларів США до 141418,04 доларів США.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: