У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державне підприємство «Інформаційний центр», про визнання права власності та виключення майна з акта опису та арешту майна за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який мотивувала тим, що вона з 1988 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Вказувала, що в межах зведеного виконавчого провадження про стягнення боргів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 та

ОСОБА_6 головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ 5 грудня 2014 року було описано та накладено арешт на майно боржника, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1, і це майно передано на відповідальне зберігання представнику Черкаської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Проте, в акті опису та арешту майна від 5 грудня 2014 року внесено і майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке є їх спільною з ОСОБА_5 сумісною власністю: кухонний комбайн червоного кольору, тостер «Zepter» чорний, пилосос «Zepter», очисник повітря чорного кольору «Selva», портативний зарядний пристрій до телефону, набір келихів «Принц», очисник повітря сірого кольору «Selva», пральна машина «Bosch», дошка «Євмінова», мобільний телефон «Самсунг», плед сірий в клітинку, соковижималка ручна, термос великий, термос маленький, вафельниця, морожениця білого кольору, праска з пароочисником, картина з зображенням осіннього лісу, похідна валіза синього кольору на колесах «Amway» та дорожня сумка «Ragionol» рябого кольору.

Зазначала, що частка боржника в спірному майні у встановленому законом порядку не визначалася. Згідно з актом визначення вартості майна від 12 грудня 2014 року вартість описаного майна складає 3 792 грн, тобто частка боржника - 1 896 грн.

Посилаючись на ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 73 CK України та ч. 6 ст. 50, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» просила визнати за нею право власності на майно вартістю 1 896 грн, виключити його з акта опису та арешту майна від 5 грудня 2014 року, повернути їй: кухонний комбайн червоного кольору, праску з пароочисником, очисник повітря чорного кольору «Selva», набір келихів «Принц», пральну машину «Bosch» та дошку «Євмінова».

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 липня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на майно вартістю

1 199 грн, виключено майно: очисник повітря чорного кольору «Selva»

(№ 17 Акта-опису), вартістю 299 грн; пральну машину «Bosch»

(№ 24 Акта-опису), вартістю 400 грн; дошка «Євмінова» (№ 29 Акта-опису), вартістю 500 грн - з акта опису та арешту майна від 5 грудня 2014 року, складеного головним державним виконавцем ВДВС Черкаського МУЮ Сидорчук А.В., скасувавано арешт на перелічене майно та повернуто його ОСОБА_4

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, виходив з того, що ОСОБА_4, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності та виключення майна з акта опису та арешту, посилаючись на правову підставу свого позову, на норми ЦК України, які регулюють визнання права власності, зокрема на ст. ст. 391, 392 ЦК України, і обґрунтовувала свої вимоги тим, що частина майна, на яке державним виконавцем накладено арешт як на майно боржника ОСОБА_5, належить особисто їй.

У подальшому ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги, змінила підставу своїх вимог і посилалася на те, що спірне майно є її спільною сумісною власністю з ОСОБА_5, з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі,

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно, на яке накладено арешт державним виконавцем, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, частки яких у праві власності на це майно є рівними і виключив з акта опису та арешту половину майна, визначивши на свій розсуд об'єкти, які підлягають виключенню.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги, заявлені ОСОБА_4 у первісній редакції позовної заяви, та вимоги, заявлені в уточненій позовній заяві, мають різну правову природу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Такі вимоги ґрунтуються на праві власності або володінні та у разі пред'явлення такого позову між сторонами виникають правовідносини з приводу захисту права власності.

Згідно з ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, яка визначається судом за поданням держаного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Сімейного кодексу України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Таким чином, у разі звернення стягнення на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка боржника у цьому майні має бути визначена судом за поданням державного виконавця.

Оскільки між подружжям виникають правовідносини з приводу здійснення права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, то інший з подружжя, у разі накладення арешту на це майно, має здійснювати захист свого порушеного права способами, визначеними СК України, зокрема, шляхом подання позову про поділ цього майна, а у виконавчому провадженні -шляхом оскарження дій державного виконавця у визначений законом спосіб.

З огляду на викладене суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання права власності на майно і виключення майна з акта опису та арешту.

Вказані обставини є підставою для скасування судового рішення.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки сторони погодились з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і не оскаржили його, а вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 стосувалися лише збільшення розміру її частки у праві спільної сумісної власності подружжя, яка на її думку підлягає виключенню з акту опису та арешту.

Встановивши, що такі вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволені з вищевказаних підстав, апеляційний суд вважав можливим залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, матеріалами справи та доводами заявника не скасовані.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до

ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 липня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 жовтня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик