ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Бутенка В.О.

при секретарі: Литвиненко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу - ОСОБА_3, про визнання договору дарування квартири недійсним, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2016 року до суду звернулась ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним, посилаючись на те, що 11 січня 2008 року між сторонами було укладено договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Цей договір був посвідчений 11 січня 2008 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу - ОСОБА_3, та внесений в державний реєстр за № 89. При укладанні оскаржуваного договору ОСОБА_4 домовилась із ОСОБА_2, що вона буде здійснювати догляд за позивачем, а саме допомагати їй по хатньому господарству, з придбанням ліків, продуктів, засобів гігієни тощо. Фактично позивач мала намір укласти договір довічного утримання, але не маючи юридичної освіти та поклавшись на домовленість із відповідачем, уклала договір дарування єдиного свого житла на користь відповідача. Таким чином позивач помилилася у правовій природі правочину, що потягнув за собою відчуження квартири за адресою АДРЕСА_2. Цей договір не відповідав внутрішній волі позивача, але був укладений у наслідок її необізнаності та відсутності правової культури. Після укладення договору дарування, ОСОБА_2 деякий час допомагала матері ОСОБА_1 грошима, ліками та харчами. Але з м. Києва, де вона мешкає, вона до м. Фастова так і не переїхала, реєстрацію та місце проживання не змінила, у квартирі за адресою АДРЕСА_3 не була зареєстрована жодного дня. Вже на протязі 2009-2010 років відповідач майже не надавала допомоги позивачу, при цьому продовжувала жити у м. Київ. А позивач продовжувала жити у подарованій квартирі, самостійно сплачувала комунальні послуги та квартплату за квартиру. Позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 51,8 кв.м.), укладений 11 січня 2008 року між ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Скасувати право власності ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Зобовязати приватного нотаріуса Фастівського нотаріального округу ОСОБА_3 видалити запис №89 від 11 січня 2007 року з реєстру правочинів. Поновити право власності за ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала.

Третя особа - Приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, надала лист з проханням розглянути справу в її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717, частини 2 статті 719 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно статті 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Як зазначено в п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно ст. ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що 11 січня 2008 р. між ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 51,8 кв.м.). Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 11.01.2008 р. та внесений в державний реєстр за № 89 (а.с.8).

При укладенні оскаржуваного Договору дарування ОСОБА_1 мала домовленість з донькою ОСОБА_2, що остання буде здійснювати догляд за нею в звязку з літнім віком та загостренням хронічних хвороб, що підтверджується витягом з історії хвороби Національного наукового центру Інституту кардіології ім. акад. ОСОБА_5 (а.с.11-12).

Відповідно до Довідок Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівська ЖЕК» №1648 від 18 серпня 2014 року, та №2930 від 15 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4, але в даній квартирі не зареєстрована. Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за даною адресою з 21 березня 2003 року (а.с.15-16).

Згідно зі статті 229 Цивільного кодексу України, якщо особа яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін.

Суд вважає, що дійсним волевиявленням позивача ОСОБА_1 при укладенні Договору дарування квартири АДРЕСА_5, було укладання договору довічного утримання . Про це свідчить те, що позивач є людиною похилого віку , потребує догляду, не має іншого житла, проживала та залишилася проживати у квартирі після укладення договору. Таким чином, ОСОБА_1 помилялася щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін по укладеному договору .

В судовому засіданні встановлено, що після укладення оспорюваного Договору дарування позивач продовжувала проживати у спірній квартирі і передача квартири фактично не відбулася, що підтверджує реальні наміри ОСОБА_1 на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання Договору дарування недійсним та скасування права власності відповідача на вказану квартиру є доведеними та повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо зобовязання видалити запис з реєстру правочинів, вказані вимоги не можуть бути задоволенні в порядку цивільного судочинства.

Також, задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, суд залишає право власності на дану квартиру за ОСОБА_1, а тому позовна вимога стосовно поновлення права власності за позивачем є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст. 203,229,717,719 ЦК України , ст. 8 , 15 , 60 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу - ОСОБА_3, про визнання договору дарування квартири недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 51,8 кв.м.), укладений 11 січня 2008 року між ОСОБА_1 НОМЕР_1 та ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Скасувати право власності ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн 21 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя