АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1999/16 Справа № 205/1216/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

22 березня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01 вересня 2012 року на підставі договору процентної позики № 010912, укладеним із ОСОБА_3, він передав останньому грошові кошти в сумі 295 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 3,98% щомісячно від суми позики, з датою повернення 01 вересня 2015 року. Відповідач отримав грошові кошти, про що ним написана письмова розписка від 01.09.2012 року. У зв'язку із тим, що до сьогодні відповідач свої зобов'язання по поверненню отриманої суми позики не виконав, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги, просив суд стягнути із відповідача на свою користь суму боргу в сумі 295 000,00 доларів США, заборгованість по сплаті процентів в сумі 407 235,78 доларів США, а також, судові витрати по справі (а.с. а.с. 1-2, 82-84).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задоволенні.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики №010912 від 01.09.2012 року у розмірі 295 000,00 доларів США.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати процентів за договором позики №010912 від 01.09.2012 року в сумі 407 235,78 доларів США. також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.104-106).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить змінити рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року, стягнувши з нього заборгованість за договором в гривні за офіційним курсом Національного банку України (а.с. 115-117).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у письмовій формі укладено договір процентної позики №010912 (а.с.90-91), відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язувався надати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 295 000,00 доларів США, зі щомісячною сплатою процентів за користування у розмірі 3,98% щомісячно від розміру позики, з датою повернення 01 вересня 2015 року.

На підтвердження отримання грошових коштів від ОСОБА_2, ОСОБА_3 написана розписка про отримання 295 000,00 доларів США (зворотня сторона а.с.91).

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що оскільки свої договірні зобов'язання ОСОБА_3 за договором процентної позики № 010912 від 01.09.2012 року не виконав, має заборгованість за позикою всього у сумі 295 000,00 доларів США, та проценти від суми позики в сумі 407 235,78 доларів США, то вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.. ст.. 1046, 1048, 525, 526 та 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості та процентів в іноземній валюті, а саме в доларах США, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Так, суд 1 інстанції, дійшовши висновку щодо наявності заборгованості, стягнув її в іноземній валюті - доларах США.

Однак колегія судді не погоджується з висновками суду 1 інстанції, щодо стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості та процентів в іноземній валюті, а саме в доларах США, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам справи.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Закон України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Згідно ч. 2 вказаної статті, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином враховуючи, що за договором позики № 010912 від 01.09.2012 року кошти у борг передавались в іноземній валюті в сумі 295 000 доларів США, і відповідач не повернув позивачу отриману суму боргу та не сплатив обумовлені відсотки, а тому з урахуванням офіційного курсу долара США до гривні на час ухвалення судового рішення, який складає на 30.11.2015 року 2388,4656 грн. за 100 доларів США, в судовому порядку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості в розмірі 7 044 600,00 грн., що складає еквівалент 295 000,00 доларів США та заборгованість по сплаті процентів за договором позики №010912 від 01.09.2012 року в сумі 9 724 790,43 грн., що еквівалентно 407 235,78 доларів США.

За наведених обставин рішення суду в частині визначення суми боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року - змінити в частині стягнутої суми, визначивши, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума боргу за договором позики №010912 від 01.09.2012 року у розмірі 7 044 600,00 грн., що еквівалентно 295 000,00 доларів США та заборгованість по сплаті процентів за договором позики №010912 від 01.09.2012 року в сумі 9 724 790,43 грн., що еквівалентно 407 235,78 доларів США.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: