Справа № 369/6457/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/2472/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 24 20.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» про стягнення страхового відшкодування,

у с т а н о в и л а:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 17 березня 2014 року між ним та ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» було укладено договір комплексного добровільного страхування наземного транспорту Каско 50/50 CLAU № 2801, відповідно до якого застраховано транспортний засіб марки LEXUS RX 350, д.н.з. НОМЕР_1, 2013 року випуску, який належить йому на праві власності.

25 січня 2015 року по АДРЕСА_1 настав страховий випадок, визначений п. 3.2.6 договору, а саме викрадення застрахованого транспортного засобу.

На виконання умов договору позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку засобами телефонного зв'язку, а 27 січня 2015 року письмово звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку.

Крім того, за фактом викрадення транспортного засобу, 26 січня 2015 року Дарницьким районним управлінням ГУ МВС України розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000818 за заявою позивача.

29 травня 2015 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» направили ОСОБА_2 листа, в якому повідомили про складання страхового акту № КР-009914 від 25 травня 2015 року про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав недотримання ним пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 договору, за умовами якого страхувальник зобов'язаний не залишати реєстраційні документи на транспортний засіб та (або) ключі від транспортного засобу в застрахованому автомобілі.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що суперечать умовам договору страхування, оскільки реєстраційних документів на момент викрадення в автомобілі не було, вони були викрадені напередодні в салоні краси, який відвідувала його дружина, що підтверджується витягом з ЄРДР по кримінальному провадженні № 0000845 від 26 січня 2015 року.

Посилаючись на те, що в даному випадку не мало місце порушення умов договору страхування, ОСОБА_2 просив суд стягнути із ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на його користь страхове відшкодування у розмірі 621 088,65 грн. та понесенні витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач, через свого представника ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги представник зазначив, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме не надано оцінку обставинам, які свідчать про те, що технічний паспорт не знаходився у транспортному засобі на момент викрадення, а був викрадений за день до того у дружини позивача. Вважає, що судом не вірно витлумачено норми ст. 979 ЦК України та 20 Закону України «Про страхування», які містять пряму вказівку на обов'язок страховика виплатити страхувальнику суму страхового відшкодування у разі настання страхового випадку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено умови договору страхування щодо заборони залишати в салоні транспортного засобу реєстраційні документи на застрахований автомобіль, що є підставою для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування страхувальнику.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 березня 2014 року між ОСОБА_2 та ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» було укладено договір комплексного добровільного страхування наземного транспорту Каско 50/50 CLAU № 2801, відповідно до якого застраховано транспортний засіб марки LEXUS RX 350, д.н.з. НОМЕР_1, 2013 року випуску, який належить позивачу на праві власності.

За умовами секції 3 спеціальної частини договору, страхова сума становить 621 088,65 грн., страховий тариф - 6,35%, страховий платіж - 39 439,13 грн., а безумовна франшиза за ризиком викрадення - 43 476,21 грн. (7% від страхової суми). Строк дії договору страхування - з 18 березня 2014 року до 17 березня 2015 року.

ОСОБА_2 підписав договір страхування, жодних зауважень чи застережень щодо його змісту не надав. При цьому, він належним чином виконав свої зобов'язання відповідно до умов договору страхування та сплатив у визначені договором строки страховий платіж.

25 січня 2015 року по АДРЕСА_1 настав страховий випадок, визначений п. 3.2.6 договору, а саме викрадення застрахованого транспортного засобу.

З письмових пояснень наданих ОСОБА_2 директору ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» вбачається, що 25 січня 2015 року близько 15 год. 45 хв. позивач припаркував застрахований автомобіль біля під`їзду будинку за адресою місця свого проживання по АДРЕСА_1 та повернувшись через півгодини виявив відсутність транспортного засобу.

За фактом викрадення транспортного засобу, 26 січня 2015 року Дарницьким районним управлінням ГУ МВС України у м. Києві розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000818 за заявою позивача.

У відповідь на письмове звернення позивача від 27 січня 2015 року про настання страхового випадку, листом від 29 травня 2015 року відповідач повідомив останнього про складання страхового акту № КР-009914 від 25 травня 2015 року про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав недотримання ним пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7 договору, за умовами якого страхувальник зобов'язаний не залишати реєстраційні документи на транспортний засіб та (або) ключі від транспортного засобу в застрахованому автомобілі.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договір страхування повинен містити, зокрема, права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін.

Згідно із ч. 2 ст. 21 Закону умовами договору страхування можуть бути передбачені інші обов'язки страхувальника.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України та ч. 2 ст. 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Тобто, страховик та страхувальник як сторони договору страхування за взаємною згодою, самостійно визначають предмет договору страхування, права та обов'язки сторін, підстави для виплати/відмови у виплаті страхового відшкодування тощо.

За правилом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пояснень позивача, які були надані страховій компанії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в момент його незаконного заволодіння знаходилося в автомобілі.

В довідці Дарницького районного управління ГУМВС України у м. Києві від 27 січня 2015 року міститься інформація про те, що протоколом огляду місця події від 25 січня 2015 року було вилучено два комплекти ключів до автомобіля НОМЕР_2, які визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження.

У розділі «Примітки» звіту про результати огляду місця події, складеного ТОВ «Грас Савуа Україна» 25 січня 2015 року, зазначено, що технічний паспорт вилучити не вдалось можливим, оскільки на момент незаконного заволодіння транспортним засобом він знаходився в автомобілі.

Пунктом 10.1.8 договору страхування встановлено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є недотримання страхувальником або водієм умов договору страхування.

Зокрема, відповідно до п. 7.2.5 договору страхування, страхувальник взяв на себе зобов'язання не залишати документи на застрахований автомобіль (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) та (або) ключі від транспортного засобу у застрахованому автомобілі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем порушені умови укладеного договору страхування, а також положення Правил страхування, зокрема щодо умов заборони залишати у застрахованому транспортному засобі документів на автомобіль (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), що відповідно до ч. 2 ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування» та пункту 10.1.8 договору страхування є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що реєстраційних документів на момент викрадення в автомобілі не було, він не мав змоги зазначити у поясненнях відповідачу про указану обставину, так як дружина не повідомила його вчасно про викрадення за день до того портмоне з документами, в тому числі із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу,у салоні краси, який вона відвідувала.

Разом з тим, суд першої інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ст. ст. 979, 991 ЦК України та 20 Закону України «Про страхування», дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було викрадено напередодні викрадення самого застрахованого автомобіля.

Крім того, експлуатація транспортного засобу без наявності реєстраційного документа на нього заборонено Правилами дорожнього руху заборонена, але незважаючи на це викрадений автомобіль використовувався позивачем. При цьому слід врахувати, що кримінальне провадження № 0000845 за фактом викрадення портмоне позивача було порушено за заявою його дружини лише 26 січня 2015 року, тобто після викрадення автомобіля.

Зважаючи на викладене, докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, вирішив спір у відповідності до закону, який підлягав застосуванню, та дійшов до правильного й обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Антоненко

М.А. Поліщук