Ухвала іменем україни 29 лютого 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 25 грудня 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого він отримав від ПАТ «Альфа-Банк» 14 991,50 доларів США на придбання автомобіля.

Зазначав, що умови цього договору є несправедливими, оскільки надаючи кредитні кошти у валюті, вбачається істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків. Зауважував, що при укладенні договору відповідач не повідомив йому орієнтовну сукупну вартість кредиту, не поінформував про наявність ліцензії на вчинення операції з валютними цінностями.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 листопада 2015 року у задоволені позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в особі представника, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у позові, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та задовольнити позов в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що згідно положень ЦК України позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредит у сумі 14 991,5 доларів США, під 14,5 % річних, на строк до 26 грудня 2014 року для придбання автомобіля.

13 лютого 2009 року між сторонами укладено договір про внесення зміни щодо строку повернення кредиту, а 27 квітня 2015 року узгоджений порядок сплати простроченої заборгованості.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

На час укладення спірного договору у ЗАТ «Альфа-Банк» діяла банківська ліцензія № 61, видана НБУ у 1993 року та додаток до дозволу із переліком операцій з валютними цінностями в тому числі й залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Посилання позивача, що перед укладенням кредитного договору його не було повідомлено у письмовій формі про орієнтовану сукупну вартість кредиту спростовуються матеріалами справи, зокрема інформація про умови кредитування підтверджена графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до кредитного договору, який особисто підписаний ОСОБА_2

Підписуючи договір, позивач підтвердив факт ознайомлення з елементами вартості кредиту та умовами кредитування в іноземній валюті. Укладеним договором чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. До банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору позивач не звертався.

Крім того, оскільки незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому при укладенні договору саме в іноземній валюті, позивач свідомо прийняв на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу і на момент укладення такого договору, його це влаштовувало.

Отже, резюмуючи наведене, вбачається, що при укладенні спірного договору позивач діяв свідомо, вільно, враховував власні інтереси, прийняв рішення про вибір контрагента та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочину і його умови, а тому підстав для визнання оспорюваного правочину не дійсним, не встановлено.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк