АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1241/16 Справа № 209/4025/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню обєкта нерухомості, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню обєкта нерухомості, мотивуючи тим, 13 вересня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню обєкта нерухомості, за умовами якого відповідач доручав, а вона приймала на себе обовязок по наданню інформаційно-консультативних послуг та допомоги в оформленні документів необхідних для придбання обєкта нерухомості однокімнатної квартири, за що відповідач повинна оплатити її послуги в розмірі 5% від ціни обєкта нерухомості, але не менш 3.870 грн. в момент передачі авансу по вибраному обєкту.

Зазначала, що 13 вересня 2014 року у відповідності до умов договору запропонувала ОСОБА_2 у якості варіанту житлову квартиру АДРЕСА_1 та організувала її огляд відповідачем.

Вказувала, що після досягнення попередньої домовленості між сторонами спору та продавцем квартири щодо її купівлі відповідачем, було укладено попередній договір щодо укладання договору купівлі-продажу квартири, в цей же день було передано завдаток за квартиру.

Посилаючись на те, що 18 вересня 2014 року було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири за 129.000 грн., тобто позивачем умови договору виконано у повному обємі, втім відповідач ОСОБА_2 відмовилася оплачувати надані їй послуги, тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 9.896 грн.57 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобовязань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13 вересня 2014 року між позивачем ФОП ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір «Про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню обєкта нерухомості».

Відповідно до умов договору «Про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню обєкта нерухомості» від 13 вересня 2014 року відповідач доручав, а позивач приймав на себе обовязок по наданню інформаційно-консультативних послуг та допомоги в оформленні документів необхідних для придбання обєкта нерухомості однокімнатної квартири.

Відповідач в свою чергу взяв на себе обовязок згідно договору оплатити послуги позивача в розмірі 5% від ціни обєкта нерухомості, але не менш 3.870 грн. в момент передачі авансу по вибраному обєкту (а.с.8).

Того ж дня, тобто 13 вересня 2014 року, позивач, у відповідності до умов договору, запропонувала відповідачу у якості варіанту житлову квартиру АДРЕСА_2 та організувала її огляд відповідачем.

Після досягнення попередньої домовленості між сторонами спору та продавцем квартири ОСОБА_4І, щодо її купівлі відповідачем, було укладено у простій письмовій формі попередній договір щодо укладання договору купівлі-продажу квартири та переданий аванс в розмірі 2.580 грн. за квартиру (а.с.11-12).

18 вересня 2014 року між відповідачем ОСОБА_2 та продавцем квартири ОСОБА_4 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеної квартири за 130.000 грн. (а.с.14).

Після отримання послуг відповідачем, остання відмовилася оплачувати послуги згідно договору про надання послуг.

28 серпня 2015 року позивач направила на адресу відповідача претензію про повернення грошових коштів у розмірі, який було визначено договором від 13 вересня 2014 року (а.с.15-16).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача суми боргу, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідач повинен виконувати умови підписаного ним договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.3 ст.6 ЦК України сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони у договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Нормами ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії

або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Відтак договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто вказана норма передбачає відповідальність боржника за час прострочення виконання зобовязання.

Виходячи з положень ч.2 ст.625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено факт виконання своїх зобовязань за договором від 13 вересня 2014 року, оскільки основний договір з придбання-відчуження квартири між відповідачем, як покупцем, та продавцем ОСОБА_4 був укладений 18 вересня 2014 року, а отже позивачем виконані зобовязання передбачені договором про надання інформаційно-консультаційних послуг.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідачу слід повернути позивачу не лише 5% від ціни квартири, що становить 6.450 грн., а й інфляційні втрати у розмірі 3.250 грн.97 коп. та 3% річних за прострочений строк виконання зобовязання і у межах заявлених позивачем вимог у розмірі 186 грн.60 коп.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що договір про надання інформаційно-консультативних послуг не було виконано, оскільки інформаційно-консультативні послуги надавалися не ОСОБА_3М, а ОСОБА_5 є безпідставними і не підтверджуються матеріалами справи, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Крім того, судовою колегію було задоволено клопотання ОСОБА_2 про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року така експертиза була призначена, 25 лютого 2016 року експертом на адресу відповідача ОСОБА_2 було надіслано рахунок та акт для забезпечення здійснення попередньої оплати.

06 червня 2016 року до апеляційного суду надійшло повідомлення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №826-16 від 06 червня 2016 року про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи у звязку з тим, що грошові кошти на адресу інституту не надійшли.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року провадження у справі відновлено.

За положеннями ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Ураховуючи, що ОСОБА_2, не здійснивши оплату за проведення експертизи, ухилилася від її проведення, апеляційний суд вважає, що висновки районного суду обґрунтовані.

Доводи відповідача, що обовязки, передбачені спірним договором, позивачем не виконані є неспроможними та спростовуються матеріалами справи, а саме укладеним у простій письмовій формі попереднім договором від 13 вересня 2014 року та нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири, предметом яких є квартира АДРЕСА_3.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_6