У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів Бондаренко Н.В., Малько О.С., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 385 грн. 80 коп. щомісяця, починаючи з 20 жовтня 2015 року і до досягнення нею двадцяти трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивачка покликається на незаконність вказаного рішення в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що судом не в повній мірі досліджені надані нею докази про витрати на навчання доньки згідно договору про навчання на умовах повного відшкодування витрат №40/МВ/2014-2018/с від 18 серпня 2014 року та додаткові витрати, які спрямовуються на оплату гуртожитку, де проживає дочка та на її проїзд до місця навчання.

Крім того, враховуючи що, на момент розгляду справи судом, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становив 1455 грн., суд мав стягнути аліменти в розмірі 436 грн. 50 коп.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, просить її відхилити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи, дочка сторін досягла повноліття, а тому норми ст. 185 СК України щодо стягнення додаткових витрат у даному випадку не підлягають застосуванню.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах та відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 23 березня 2011 року. Від цього шлюбу мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є студенткою 2-го курсу факультету міжнародних відносин денної форми навчання Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_4 (IV рівня акредитації).

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення нею 23 років, а обов'язок сплачувати аліменти поширюється на обох її батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до довідки КЗ "Дубенська ЦРЛ" Дубенської районної ради Рівненської області №171 від 11 вересня 2015 року, ОСОБА_1 працює на посаді інспектора з кадрів та отримує середню заробітну плату в розмірі 1274 грн.

Згідно довідки про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату податку на доходи фізичних осіб та про відсутність податкових зобов'язань з такого податку), виданої 18 листопада 2015 року Дубенською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області доходи у платника податків ОСОБА_2 за 2015 рік за який подано декларацію відсутні.

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довела, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка навчається в більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції.

Питання щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюється нормами Глави 16 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються також норми статей 187, 189- 192 і 194 - 197 цього Кодексу.

Стаття 185 СК України про участь батьків у наданні матеріальної допомоги на дитину регулює правовідносини по утриманню неповнолітніх дітей і розміщена у Главі 15 СК України, покликання на цю норму також відсутнє й у ст. 201 СК України, а тому посилання на неї в позові та апеляційній скарзі є безпідставними.

Не заслуговують на увагу також, доводи позивачки про те, що враховуючи прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який на момент розгляду справи становив 1455 грн. суд мав стягнути аліменти в розмірі 436 грн. 50 коп., оскільки ОСОБА_3 є повнолітньою і вказаний прожитковий мінімум на неї не поширюється.

Крім того, із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила стягнути аліменти саме у розмірі 385 грн. 80 коп., як і було визначено судом.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 лютого 2016 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_5С

ОСОБА_6