Номер провадження: 22-ц/785/2607/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого Суворова В.О.

суддів Сватаненко В.І.

ОСОБА_2

при секретарі Фабіжевській Т.С.

за участю: представника Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції -ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на рішення Київського районного суду міста ОСОБА_5 від 18 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту , -

встановила:

08 вересня 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 по виконавчому провадженню № 38363272 від 16 грудня 2013 року, яке на теперішній час є завершеним, накладений арешт на належний йому автомобіль марки «LANDMARK SUV 4WD», реєстраційний номер НОМЕР_1 (ВН 2726 СА), 2006 року випуску. У звязку з тим, що виконавче провадження завершено, просить звільнити автомобіль з-під арешту, скасувати та зняти заборону відчуження будь-якого майна, яке належить йому на праві власності, яка встановлено постановою головного державного виконавця по виконавчому провадженню № 38363272 від 16 грудня 2013 року; скасувати розшук зазначеного автомобіля, який оголошено постановою головного державного виконавця по виконавчому провадженню № 38363272 від 16 грудня 2013 року.

Сторони у суді першої інстанції в судовому засіданні участь не брали.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту - задоволений.

Скасований та знятий арешт з транспортного засобу, а саме автомобіля марки «LANDMARK SUV 4WD», реєстраційний номер НОМЕР_1 (ВН 2726 СА), 2006 року випуску, червоного кольору, що належить ОСОБА_4 на праві власності, який накладено постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 по виконавчому провадженню № 38363272 від 16 грудня 2013 року, яке на теперішній час є завершеним.

Скасована та знята заборона відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_4, яка встановлена постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 по виконавчому провадженню № 38363272 від 16 грудня 2013 року, яке на теперішній час є завершеним.

Скасований розшук транспортного засобу, а саме автомобіля марки «LANDMARK SUV 4WD», реєстраційний номер НОМЕР_1 (ВН 2726 СА), 2006 року випуску, червоного кольору, що належить ОСОБА_4 на праві власності, який оголошено постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 по виконавчому провадженню № 38363272 від 16 грудня 2013 року, яке на теперішній час є завершеним.

В апеляційній скарзі Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно з пунктом четвертим постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України, якщо опис проводився судовим виконавцем.

Застосовуючи передбачений п. 1 ст. 2, ст. 16 ЦК спосіб захисту цивільного права чи інтересу у справах за позовом про зняття арешту з майна деякі суди не враховують положень ст. 60 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" і роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (зі змінами), що ці вимоги мають ґрунтуватися на праві власності або володіння, і тому задовольняють їх без визнання права власності на спірне майно або за позовами не власників або володільців (кредиторів, що не є заставодержателями, в інших зобов'язаннях).

У таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту, наприклад, оскарження постанови державного виконавця про арешт майна згідно зі ст. 383 ЦПК, припинення дії, яка порушує право, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК (Лист Верховного Суду України від 01.04.2014 року "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України").

Судовою колегією встановлено, що Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації « Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 25 жовтня 2010 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором №490070554 в сумі 118 219, 00 гривень та судові витрати у розмірі 100 гривень, 26 вересня 2011 року Новозаводський районний суд м.Чернігова видав виконавчий лист №6-3474/11 для примусового виконання (а.с.10).

11 квітня 2013 року постановою Головного державного виконавця Другого Київського відділу ДВС ОМУЮ відкрито виконавче провадження №38363272 з примусового виконання виконавчого листа №6-3574/11(а.с.11). Здійснюючи виконавчі дії державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_4 є власником автомобілю марки «LANDMARK SUV 4WD», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску. Постановою державного виконавця Другого Київського ВДВС ОМУЮ в рамках виконавчого провадження №38363272 накладено арешт та заборону відчуження на вказаний автомобіль (а.с.12). Також постановою державного виконавця від 16 грудня 2013 року оголошений розшук майна боржника та автомобіля боржника (а.с.14).

Виносячи зазначені постанови державний виконавець помилкового зазначив номер автомобіля боржника (дійсний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2).

11 лютого 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2. ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Виносячи вказану постанову державний виконавець зазначив, що майно у боржника відсутнє, автомобіль знаходиться у заставі (а.с.16).

На думку позивача державний виконавець при вирішенні питання про повернення виконавчого документу стягувачу всупереч закону не вирішив питання про скасування постанов про арешт майна та заборону його відчуження та розшук відповідного майна, чим порушив його майнові права.

З вказаного приводу 10 лютого 2015 р. позивач звернувся з заявою до державного виконавця про скасування обмежень (а.с.18).

Як вбачається з листа Другого Київського ВДВС ОМУЮ від 02.07.2015 року № 05.42/11606, на виконанні у Другому Київському ВДВС ОМУЮ перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1621/11, виданого Київським районним судом м. Одеси 26.05.11 р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь «БТА Банк» грошової суми у розмірі 12 539,09 гривень, виконавчого листа №6-3574/11 про стягнення з ОСОБА_4 Анатолійовича на користь ПАТ «Альфа Банк» грошової суми у розмірі 118 319,00 гривень. Станом на теперішній час вищевказані виконавчі провадження за №30766175 та 38363272 завершені на підставі ч.1 п.5 ст. 47 та ч.1 п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відомості про сплату боржником боргу, виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню відсутні, у звязку з чим підстав для скасування арешту та розшуку автотранспортного засобу немає (а.с.19).

Судова колегія встановила, що позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту керуючись статтями 19,41 Конституції України, 321,386,391 ЦК України, та статтями 40,47,50,60 Закону України Про виконавче провадження", як власник майна, права якого порушені. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, право на звернення з таким позовом належить не позивачу, який є боржником, а особам, які вважають себе власником майна, яке обтяжено арештом. Крім того, судова колегія звертає увагу, що позивач є учасником виконавчого провадження як боржник.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу порушено їх права чи свободи.

Тобто позивач вибрав невірний захист свого права, яке він вважає порушеним. У даному випадку судова колегія вважає, що позивачу для відновлення, на його думку порушеного права , необхідно звернутися зі скаргою на постанови державного виконавця про арешт майна , його розшук та заборону відчуження згідно зі ст. 383 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виносячи рішення, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_5 від 18 листопада 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 Анатолійовича-відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді

ОСОБА_6

ОСОБА_2

ОСОБА_7