АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

секретар Вівчарик Н.В.

за участю: ОСОБА_1, представника ПАТ ,,ОСОБА_2 Аваль

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства ,,ОСОБА_2 Аваль про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства ,,ОСОБА_2 Аваль (далі ПАТ ,,ОСОБА_2 Аваль) про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Вказував на те, що 29 серпня 2008 року між ним та ВАТ ,,ОСОБА_2 банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ ,,ОСОБА_2 Аваль, було укладено кредитний договір, за яким банк зобовязався надати йому кредитні кошти в сумі 15000 доларів США зі сплатою 15,5 % з кінцевим терміном повернення кредиту 29 серпня 2014 року.

Вважав, що умови вказаного кредитного договору порушують його права як споживача фінансових послуг та суперечать Закону України ,,Про захист прав споживачів, постанові Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 „Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,

-------------------------------------------------------------------------------------------------------22ц- 785/16 головуючий у І-й інстанції Унгурян С.В.

категорія: 19/27 суддя-доповідач: ОСОБА_4

Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Зазначав, що перед укладенням кредитного договору банк у порушення вимог ст.11 Закону України ,,Про захист прав споживачів не надав йому як споживачу фінансових послуг в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Крім цього, оспорюваним договором встановлено сплату комісії на користь банку, що суперечить п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Також розмір пені, встановлений цим договором, значно перевищує граничний розмір пені, передбачений ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Вказані дії відповідача містять в собі ознаки нечесної підприємницької практики, які виявилися у введені його в оману щодо умов договору, що є порушенням ст.19 Закону України ,,Про захист прав споживачів.

Посилаючись на ці обставини, просив визнати недійсним укладений між ним та ВАТ ,,ОСОБА_2 банк Аваль кредитний договір №014/0019/82/47432 від 29 серпня 2008 року та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, спрямований на реальне настання правових наслідків, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між ВАТ ,,ОСОБА_2 банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ ,,ОСОБА_2 Аваль, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/05/744, за яким останній отримав кредит в розмірі 15000 доларів США зі сплатою 15,5 % з кінцевим терміном повернення 29 серпня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на невідповідність змісту кредитного договору вимогам ст.ст.11, 18, 19 Закону України „Про захист прав споживачів, Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч.4 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Пункти 1.1.-1.3., 3.1-3.5., 7.1.-7.10. кредитного договору містять наступні умови: мета надання кредиту; сума кредиту; строк, на який надається кредит; розмір процентів за користування кредитом; розмір комісії за надання кредиту; дата погашення щомісячних ануїтетних платежів.

Пункти 8.1.-8.8. передбачає можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Невідємною частиною до оспорюваного договору є графік погашення щомісячних ануїтетних платежів, примірник якого отримав позивач (а.с.20).

Також в судовому засіданні позивач підтвердив, що перед укладенням кредитного договору він ознайомився та підписав умови кредитування за програмою „Кредит під заставу нерухомості у ВАТ ,,ОСОБА_2 банк Аваль.

Отже, наведене свідчить про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору було надано позивачу необхідну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Крім того, згідно зі ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч.2 цієї статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст.15, 23 цього Закону.

Необгрунтованим є доводи заявника про те, що встановлена кредитним договором сплата комісії на користь банку в розмірі 300 доларів США є порушенням п.3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168№ 168.

За змістом п.3.6. вказаних Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення договору тощо).

Пункт 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255, визначає комісійні доходи і витрати банку як операційні доходи й затрати за наданими або отриманими послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов'язання чи вважається фіксованою.

Отже, комісія за надання та обслуговування кредиту це плата за послуги банку.

З огляду на викладене пункт 1.3. кредитного договору, який передбачає сплату позичальником кредитору комісії в розмірі 300 доларів США за надання кредиту, не суперечить вищевказаним Правилам.

Безпідставним є посилання заявника і на те, що умови договору про сплату комісії суперечать ст.11, ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобовязаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України „Про захист прав споживачів передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч.5).

Отже, за змістом ст.ст. 11,18 Закону України „Про захист прав споживачів до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах,

зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Закон України „Про захист прав споживачів застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Необгрунтованими є доводи апелянта і про те, що відповідач ввів його в оману шляхом надання йому в нечіткий і незрозумілий спосіб інформацію про умови кредитування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація для здійснення свідомого вибору.

Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Проте позивач не надав суду доказів на підтвердження факту обману, наявності обставин, щодо яких його введено в оману відповідачем.

Зі змісту спірного договору вбачається, що цей договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Помилковим є посилання заявника на те, що встановлений оспорюваним договором розмір пені перевищує граничний розмір пені, передбачений Законом України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.2 ст.551 ЦК України розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Пунктом 16.3. кредитного договору передбачено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до сплати суми за кожен календарний день прострочення.

Отже умови кредитного договору щодо встановлення розміру пені не суперечать Цивільному кодексу України.

Положення Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань регулює правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів, які є юридичними особами та фізичними особами-субєктами підприємницької діяльності.

Оскільки позивач не відноситься до таких субєктів, то положення цього Закону не поширюються на правовідносини сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі повно зясованих обставин справи, із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: