У Х В А Л А

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 05 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаною заявою, в якій посилався на те, що 05 травня 2015 року Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (далі - третейський суд) ухвалив рішення у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на те, що вказана справа не підвідомча третейським судам, оскільки правовідносини сторін регулюються Законом України «Про захист прав споживачів»; він не брав участі у розгляді справи та був позбавлений можливості скористатись правами, передбаченими Регламентом третейського суду; розрахунок заборгованості проведено невірно, заявник просив скасувати зазначене вище рішення третейського суду.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 05 травня 2015 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення його заяви.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк не є споживачем послуг, тому його звернення до третейського суду не є спором щодо захисту прав споживачів. Крім того, суди послались на те, що ОСОБА_3 було повідомлено про розгляд третейської справи належним чином.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 05 травня 2015 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 470 114 грн. 02 коп.

Звертаючись із заявою про скасування рішення третейського суду, ОСОБА_3 посилався на те, що правовідносини сторін регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», тому справа не підвідомча третейським судам. Крім того, він зазначав на те, що розрахунок заборгованості проведено невірно, а його про розгляд справи у третейському суді не повідомлено.

Одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено ст. 17 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (ч. 1 ст. 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом України «Про внесення зміни до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» (далі - Закон від 03 лютого 2011 року)), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1716цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

На наведене суди уваги не звернули та дійшли передчасного висновку про те, що справа про стягнення кредитної заборгованості не відноситься до справ, розгляд яких відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий третейським судам, а, відтак, передчасно відмовили у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3, який є споживачем послуг банку, а рішення третейським судом ухвалено після законодавчої заборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська