Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 борг з урахуванням 3 % річних у розмірі 377 871 грн 51 коп. за договором позики від 24 листопада 2009 року, безпідставно набуті кошти у розмірі 757 073 грн 88 коп. та моральну шкоду - 5 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 24 листопада 2009 року був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу 43 тис. доларів США з терміном повернення до 01 вересня 2011 року. Однак до теперішнього часу ОСОБА_4 грошові кошти не повернув. 24 листопада 2009 року між ним та відповідачем був укладений договір про попереднє дарування нерухомого майна, згідно із яким останній зобов'язався реконструювати та збудувати домоволодіння, вирішити всі питання про введення його в експлуатацію, реєстрацію права власності у відповідних органах, оформлення та отримання проектно-технічної документації на домоволодіння та у термін до 01 березня 2012 року подарувати йому (позивачу) Ѕ частини домоволодіння та Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_1. Для будівництва він (позивач) надав відповідачу грошові кошти зі спільного сімейного бюджету на суму 60 тис. доларів США. Однак ні в установлений попереднім договором строк, ні у подальшому відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним договором.

Посилаючись на наведені обставини, просив позов задовольнити.

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати нікчемним договір позики від 24 листопада 2009 року, укладений між ним та ОСОБА_3, із дати його укладення, визнати нікчемним попередній договір дарування від 24 листопада 2009 року, укладений між ним та ОСОБА_3, визнати виплату ОСОБА_3 грошових коштів за розпискою у розмірі 479 580 грн як дійсну оплату за договором купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2009 року.

ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання попереднього договору дарування від 24 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, нікчемним, посилаючись на те, що під час його укладення відсутня її згода як дружини ОСОБА_4, оскільки предметом договору є спільне майно подружжя.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 350 450 грн, 3 % річних - 27 424 грн, безпідставно отримані грошові кошти - 757 073 грн 88 коп., всього 1 134 948 грн 39 коп. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 757 073 грн 88 коп. та в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору позики від 24 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, із дати його укладення, про визнання нікчемним попереднього договору дарування від 24 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про визнання виплати ОСОБА_3 грошових коштів за розпискою у розмірі 479 580 грн як дійсної оплати за договором купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2009 року скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишено без змін.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 1 335 263 грн 20 коп. У подальшому змінив підставу позову та просив стягнути з відповідача на свою користь збитки за попереднім договором дарування нерухомого майна у розмірі 60 тис. доларів, що еквівалентно 1 379 623 грн 60 коп.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду за його заявою.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 379 623 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про стягнення збитків.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 24 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 350 450 грн, який у свою чергу зобов'язався повернути кошти у термін до 01 вересня 2011 року, також сторони домовилися, що грошовий еквівалент цього зобов'язання визначається в іноземній валюті та дорівнює 43 тис. доларів США. Обов'язки з повернення вказаних коштів ОСОБА_4 не виконав.

24 листопада 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено попередній договір, посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 3-3178.

Відповідно до п. п. 1, 2 попереднього договору ОСОБА_4 зобов'язується:

- реконструювати та збудувати домоволодіння, вирішити усі питання про введення в експлуатацію, реєстрацію права власності у відповідних органах, оформлення та отримання проектно-технічної документації на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- у термін до 01 березня 2012 року подарувати ОСОБА_3 об'єкти нерухомого майна - Ѕ частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та Ѕ частки земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою;

- до дня нотаріального посвідчення основного договору підготувати (замовити та отримати) витяг з РПВНМ для дарування, замовити та отримати довідку про грошову оцінку земельної ділянки, довідку кадастрового реєстру щодо обмежень та обтяжень на земельну ділянку, зняти з реєстрації всіх зареєстрованих у зазначеному домоволодінні осіб та звільнити Ѕ частки домоволодіння для вільного та безперешкодного користування та розпорядження нею обдарованим, надати довідку про відсутність комунальних боргів.

Сторони зобов'язуються у термін до 01 березня 2012 року укласти договір дарування - основний договір - Ѕ частки домоволодіння та Ѕ частки земельної ділянки, що розташовані за вказаною адресою, та звернутися за їх нотаріальним посвідченням. Сторони домовилися, що договір дарування буде укладений на умовах, визначених попередніх договором, які за домовленістю між ними можуть бути змінені або викладені в іншій редакції.

Згідно з розписками ОСОБА_4 19 грудня 2012 року в доповнення до договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2009 року отримав за квартиру 17 тис. і 20 тис. доларів США на будівництво будинку, 30 травня 2010 року на будівництво отримав 1 тис. доларів США, 10 червня 2010 року - 1 757 доларів США, 08 вересня 2010 року - 1 341 долар США, 22 листопада 2010 року - 253 долари США, 14 січня 2011 року - 830 доларів США, 02 травня 2011 року - 4 тис. доларів США, 11 червня 2011 року - 3 500 доларів США, 08 червня 2012 року - 9 419 доларів США, всього отримано на будівництво 60 тис. доларів США (а. с. 34).

До 01 березня 2012 року ОСОБА_4 не виконав зобов'язання за вказаним договором щодо дарування ОСОБА_3 Ѕ частини домоволодіння на Ѕ частини земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на його користь з відповідача заподіяні збитки у розмірі 1 379 623 грн 60 коп., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови попереднього договору, будинок позивачу за його кошти не збудував, договір дарування не уклав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, виходив із його безпідставності та зазначив, що зміст попереднього договору не містить будь-яких умов щодо обов'язку сторін здійснити сплату грошових коштів, а договір дарування, який сторони мали намір укласти, є безоплатним договором.

Крім того, суд послався на те, що позивачем не доведено, що у зв'язку з невиконанням відповідачем договору про попереднє дарування нерухомого майна йому заподіяно збитки на суму 60 тис. доларів США, що еквівалентно 1 379 623 грн 60 коп.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Проте колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення апеляційного суду посилання на те, що сторони у справі уклали попередній договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір), оскільки спірний попередній договір не містить положень, закріплених у ст. 875 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 337 ЦПК України, суд відхиляє скаргу та залишає рішення без змін, якщо визнає, що воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок про змішаний договір.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик