САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1777/14-ц
Провадження №2/726/94/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійну вимогу щодо предмету спору Чернівецької міської ради про виселення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом про виселення до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійну вимогу щодо предмету спору ЧМР, в якому вказує, що рішенням виконавчого комітету Садгірської районної ради народних депутатів від 19.12.1986 року за будинковолодінням № 15 закріплено службове приміщення у вигляді квартири № 2 по вул. Демократичній в м. Чернівці, яка складається із однієї кімнати площею 22,8 кв.м, яка надана в користування ОСОБА_5, який вселився туди разом із своєю сім'єю у складі дружини та двох дітей, та в даний час зареєстровані там. Зазначає, що в даний час ніхто із членів сім'ї позивача та він сам не проживають у вказаній квартирі, натомість проживають без реєстрації сторонні особи, відповідачі по справі, які знаходяться там без будь-яких законних підстав. Вказує, що на усні зауваження щодо добровільного виселення із займаної квартири відповідачі не реагують, а тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким виселити їх із квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, пояснив, що він, працюючи в ЖЕКу отримав вказану квартиру як службову по ордеру та вселився у неї разом із своєю сімєю. Вказав, що дійсно він брав у борг у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4000 доларів США та не маючи змоги повернути вказані кошти, в рахунок виплати заборгованості оплачував їй витрати по найму іншої квартири для її родини. Вказує, що ОСОБА_6 разом із своїм сином ОСОБА_7 та іншими особами приблизно в серпні 1996 року прийшли до них додому погрожували їм, наказали звільнити квартиру АДРЕСА_2. У добровільному порядку ні він, ні його дружина не давали їм дозвіл на вселення. Зазначив, що їх діти тоді були маленькими та переживаючи за них родина ОСОБА_1 вечером звернулася до сусідки ОСОБА_8, до якої того вечора вони перенесли деякі речі та заночували в неї. ОСОБА_6 разом зі своєю родиною в цей час самовільно вселилася у квартиру та без його згоди почали там проживати. ОСОБА_1 ніколи не обіцяв віддати у власність чи переоформити на ОСОБА_6 чи членів її сім'ї вказану квартиру та не надавав права на вселення туди, а тому вважають, що проживання відповідачів у спірній квартирі є самовільним захопленням його помешкання. Просить, суд, виселити відповідачів із спірної квартири як таких, які не мають права користування нею.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив, суд, їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що відповідачі вселилися в квартиру не самовільно, а за згодою позивача, сплачували комунальні послуги та заборгованості за позивача та проживають там більше 20 років, а отже набули право користування на дану квартиру.

Відповідач ОСОБА_2, допитаний як свідок, позов не визнав, пояснив суду, що він був чоловіком покійної ОСОБА_6. Особисто він не домовлявся з позивачем на предмет вселення у спірну квартиру. Зазначає, що він перейшов жити через рік як там вже проживала його дружина ОСОБА_6 та інші особи. Як саме проводилось вселення в спірну квартиру пояснити не зміг, оскільки був відсутній під час цих подій. Особисто він у вказану квартиру вселився десь через рік після вселення ОСОБА_6 з її дозволу, а до цього жив на Проспекті у м. Чернівцях.

Відповідач ОСОБА_3 допитана як свідок, позов не визнала, у судовому засіданні пояснила, що вона є онукою ОСОБА_6 та в той час коли відбувались події із вселенням у квартиру у 1996 році була ще маленькою, тому нічого не пам'ятає. Знає все зі слів бабусі, яка їй розповідала про вселення в спірну квартиру, пояснювала, що вселення відбувалось через борги ОСОБА_1, який винен був бабусі кошти.

Відповідач ОСОБА_4 допитаний як свідок, позов не визнав, у судовому засіданні пояснив, що він являється онуком ОСОБА_6 та про всі обставини, які відбувались в 1996 році знає зі слів бабусі. Наскільки йому відомо вселення у квартиру відбувалось безперешкодно та зі згоди ОСОБА_1 Він вселився разом зі своєю сестрою десь через рік після вселення ОСОБА_6 Зазначає, що він у вказаній квартирі живе з дитинства, вільно та відкрито нею користувався всі ці роки, іншого житла у його сім'ї немає.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні пояснила суду, що є знайомою позивачів та відповідачів. Зазначила, що в 1996 році вечором до неї прийшла родина ОСОБА_1, вони були перелякані та схвильовані, попросили в неї переночувати. Пояснили їй, що ОСОБА_6 разом із іншими особами їх вигнали з квартири.

Представник Чернівецької міської ради ОСОБА_10, в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просить, суд, позов задовольнити та пояснив, що ЧМР дозвіл відповідачам на вселення не надавала, вважає, що згідно ч.3 ст. статті 116 ЖК України відповідачів потрібно виселити, оскільки вони самоправно зайняли жиле приміщення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та свідків, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Садгірської районної ради народних депутатів м. Чернівці № 246/15 від 19.12.1986 року було вирішено закріпити за будинкоуправлінням № 15 службове приміщення - квартиру № 2 по вул. Демократичній в м. Чернівці, яка складається із однієї кімнати житловою площею 22,8 м.кв. без комунальних послуг для старшого майстра будинкоуправління № 15 ОСОБА_1

Як встановлено у судовому засіданні та сторонами не оспорюється право власності на вказану квартиру належить територіальній громаді міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради.

Згідно ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Статтею 122 ЖК УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Порядок вселення у квартиру на момент виникнення спірних відносин передбачений статтею 58 ЖК Української РСР, згідно якої встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною

підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Судом встановлено, що ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_3 відповідачам не надавався.

Крім того, у відповідності до статті стаття 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до частини 2 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не доведеним суд вважає той факт, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 виникла усна домовленість про те, що останній в добровільному порядку надає їй та її сім'ї для проживання спірну квартиру та дозволив їм проживати там безумовно на невизначений термін до того часу поки він не сплатить їй борг в сумі 4000 доларів США.

Судом встановлено, що відповідно до пояснень відповідачів та показів свідків, не знаходить свого підтвердження факт добровільного вселення відповідачів у спірну квартиру. Пояснення відповідачів ґрунтуються виключно на припущеннях та своїх поясненнях відповідачі застосовують слово «ймовірно» «зі слів бабусі», які не можуть бути взяті судом до уваги.

Крім цього ОСОБА_1 спростовує такі пояснення та вказує, що покинув квартиру через психологічний тиск та погрози.

Таким чином відповідачі не надали суду доказів щодо правомірності свого вселення.

Таким чином суд вважає, що позов слід задовольнити саме з підстав передбачених частиною третьою статті 116 ЖК УРСР, де вказано, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.ст. 116, 118, 122, 123 ЖК УРСР, ст.ст. 10,11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійну вимогу щодо предмету спору Чернівецької міської ради про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_11