Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ним був укладений договір депозиту в іноземній валюті строком на 366 днів з виплатою 8 % річних з періодом нарахування процентів по вкладу один місяць. Позивач вніс на рахунок 15 000 доларів США, а 11 січня 2014 року переказав ще 5 000 доларів з картки на поповнення депозиту. 10 грудня 2014 року позивач звернувся до банку з письмовою вимогою припинити дію договору депозиту та повернути йому суму депозиту та проценти за ним, проте його вимоги задоволені не були.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 22 437,70 доларів США, з яких: 20 000 доларів США - сума вкладу, 1 508,40 доларів США - проценти за користування вкладом, 929,30 доларів США - 8 % річних від простроченої суми вкладу після закінчення строку дії договору, 461,92 доларів США - 3 % річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_3 на виконання договору від 03 вересня 2013 року 22 899, 62 доларів США, з яких: 20 000 доларів США - сума вкладу, 2 437,7 доларів США - проценти, 461,92 доларів США - 3 % річних. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що між позивачем та банком існували договірні правовідносини, в установлений договором строк вклад позивачу повернуто не було, тому на користь позивача підлягають стягненню сума вкладу, проценти за користування депозитним вкладом зі ставкою 8 % річних та 3 % річних, нараховані до дня, що передує фактичному поверненню депозиту вкладникові.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 03 вересня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір депозиту в іноземній валюті строком на 366 днів із виплатою 8 % річних з періодом нарахування процентів по вкладу один місяць. За цим договором вкладник вніс на рахунок грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США.

11 січня 2014 року ОСОБА_3 переказав грошові кошти у розмірі 5 000 доларів з картки на поповнення депозиту.

Договір депозиту був укладений на строк до 03 листопада 2014 року.

10 грудня 2014 року позивач звернувся до банку з письмовою вимогою припинити дію договору депозиту та повернути йому суму депозиту та проценти за ним.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року № 6-352цс16, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, як вбачається з копії квитанції на суму 15 000 доларів США (а. с. 9), остання не містить відбиток печатки (штампа) банку, який прийняв від ОСОБА_3грошові кошти, а тому не може бути підтвердженням внесення зазначених коштів на рахунок банку.

Якщо по закінченню строку вкладу вкладник не повідомить банк про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у розділі «Дані по вкладу» даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово до явки вкладника до банку. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу (п. 6 договору депозиту).

Відповідно до п. 13 договору депозиту, якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а строк вкладу був продовжений один або декілька раз, проценти за кожен повний строк вкладу виплачуються у повному розмірі. Проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору ще не сплив, нараховуються відповідно до умов, викладених у п. 11 даного договору.

Згідно з п. 11 договору депозиту, якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його оформлення ще не пройшли, останньому повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців проценти виплачуються по ставці «До вимоги» (з урахуванням п. 8 договору) за фактичну кількість днів, які минули після з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору. Якщо за вказані неповні 6 місяців вкладник отримав проценти, нараховані по повній ставці, то надлишок сплачених процентів вираховується із суми вкладу.

Відповідно до п. 12 договору депозиту, якщо вкладник вимагає розірвати договір по закінченню 6 місяців з дати його оформлення але до закінчення строку вкладу, вказаному у розділі «Дані по вкладу», то останньому повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються по зниженій в два рази процентній ставці (з урахуванням п. 8 договору) за фактичну кількість днів, які минули після з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору. Якщо за вказані вкладник за неповний строк вкладу отримав проценти, нараховані по повній ставці, то надлишок сплачених процентів вираховується із суми вкладу.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року № 6-2861цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що вкладник звертався до банку в день закінчення строку дії вкладу з вимогою про повернення вкладу.

Згідно з ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В апеляційний скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало, що позивачем та судом першої інстанції невірно обраховано проценти за користування вкладом та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання, отже місцевий суд не здійснив відповідного розрахунку, крім того, вкладником не надано доказів внесення грошової суми на рахунок відповідача.

Разом з тим, апеляційний суд не спростував такі доводи відповідача належними та допустимими доказами, не роз'яснив вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо надання належних та допустимих доказів, що підтверджують позовні вимоги, зокрема, документи про внесення готівки, оформлені належним чином, та квитанції про поповнення рахунку.

Відповідно до вимог ч. ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, не перевірив, чи відповідає вимогам, встановленим законом, укладений між сторонами договір, належним чином не перевірив та не дав оцінки доводом позивача та запереченням відповідача, не перевірив наданого позивачем розрахунку заборгованості з урахуванням умов договору вкладу, що призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню за направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

Т.О.Писана

І.М. Фаловська