У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції, Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», третя особа - ОСОБА_8, про визнання недійсними прилюдних торгів (аукціону) та акта про їх проведення з продажу нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, Відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції (далі - ВДВС Звенигородського РУЮ), Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), про визнання недійсними прилюдних торгів (аукціону) та акта про їх проведення з продажу нерухомого майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилалася на те, що вона з ОСОБА_8 перебувала в шлюбі з 23 лютого 1974 року по 11 жовтня 2011 року. У шлюбі вони побудували житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та приватизували земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно. Свідоцтво про право власності на вказаний будинок і державний акт на земельну ділянку були видані на ім'я ОСОБА_8 У кінці грудня 2011 року позивачці стало відомо, що на зазначене домоволодіння ВДВС Звенигородського РУЮ накладений арешт. Оскільки будинок був побудований під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на нього. Того ж дня позивачка звернулася до ВДВС Звенигородського РУЮ із заявою про зупинення виконавчих дій до вирішення спору в суді, однак державний виконавець шляхом проведення 13 січня 2012 року прилюдних торгів реалізував спірне майно ОСОБА_7, при цьому боржник ОСОБА_8, який був присутнім на торгах, повідомив ВДВС Звенигородського РУЮ та покупця ОСОБА_7 про те, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя та перебуває в іпотеці. Позивачка вважала, що реалізація майна проведена неправомірно та з порушенням п. 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсними результати прилюдних торгів, оформлених протоколом від 16 січня 2012 року № 2411191-01, згідно з якими реалізовано житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв. м та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м по АДРЕСА_1. Визнано недійсним акт головного державного виконавця ВДВС Звенигородського РУЮ від 25 січня 2012 року про проведення прилюдних торгів житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 78,2 кв. м та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 845,54 кв. м по АДРЕСА_1. Зобов'язано ВДВС Звенигородського РУЮ зняти арешт з Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 78,2 кв. м, та земельної ділянки, на якій він розташований, площею 845,54 кв м. по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами в повному обсязі не дотримано.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 1974 року по 11 жовтня 2011 року.

У шлюбі сторони побудували житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та приватизували земельну ділянку, на якій розташовані будівлі. Свідоцтво про право власності на вказаний будинок і державний акт на земельну ділянку видані на ім'я ОСОБА_8

При примусовому виконанні рішення суду про стягнення з ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором державним виконавцем винесено постанову про арешт та заборону відчуження майна боржника: житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що перебував у заставі ПАТ «Укрсоцбанк».

05 січня 2012 року ОСОБА_6 звернулась до ВДВС Звенигородського РУЮ із заявою про зупинення виконавчого провадження щодо реалізації спірного житлового будинку до вирішення у суді справи про визнання права власності на спірний будинок та зняття арешту.

13 січня 2012 року в приміщенні ВДВС Звенигородського РУЮ ПП «Нива-В.Ш.» було проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить боржнику ОСОБА_8, а саме: будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1. ОСОБА_7 придбав будинок за 49 989 грн 95 коп.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 січня 2012 року зупинено продаж арештованого майна до вирішення спору про визнання на нього права власності.

25 січня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Звенигородського РУЮ Карташевим С.В. складений акт про проведення прилюдних торгів, який є підставою для подальшого переоформлення права власності в порядку, визначеному п. 225 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.

Згідно з п. 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27 жовтня 1999 року № 68/5 (у редакції, яка була чинною на час проведення прилюдних торгів), лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців.

Відповідно до п. 7.1 Прикінцевих положень Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27 жовтня 1999 року № 68/5 (у редакції, яка була чинною на час проведення прилюдних торгів) прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця.

За таких обставин проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, на виконання судового рішення про стягнення заборгованості за участю лише одного учасника не відповідає вимогам Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року (справа № 6-813цс15).

Однак при вирішення спору судами не встановлено фактичних обставин у справі, зокрема не з'ясовано, чи була надана згода банку на реалізацію майна, що перебуває в його іпотеці.

При розгляді справи не враховано, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2014 року, ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спільне майно подружжя (а. с. 69−71).

Крім того, суди не звернули увагу на доводи, що позивачка вже зверталась до суду з аналогічним позовом, та рішенням апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2013 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а. с. 48−54).

Питання щодо закриття провадження у даній справі вирішувалось судами та ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року скасовано ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області, якою закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. В касаційному порядку ухвала апеляційного суду не оскаржувалась.

Однак суд апеляційної інстанції зазначив, що підстави для звернення до суду з вказаними позовами є різними.

Суди попередніх інстанцій в даній справи ці доводи не перевірили.

Суд вважає за необхідне зазначити, що рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року є нечитабельним, що позбавляє можливості визначитися з його правильністю та встановити, які норми матеріального права судом застосовано.

На всі ці недоліки не звернув уваги й апеляційний суд.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що коли фактичні обставини належним чином не встановлені та не перевірені, ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначене вище порушення призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік
О.С. Ткачук