У Х В А Л А

20 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Ужгородської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання свідоцтва про право власності на житло частково недійсним та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 травня 2015 року позов задоволено. Скасовано свідоцтво про право власності на житло від 10 вересня 2009 року № 248 у частині зазначення ОСОБА_5 власником 1/5 частки права власності на квартиру АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1 - по 1/4 частці за кожним.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини другої статті 64 Житлового кодексу України (далі - ЖК України);

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 300 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2014 року, 26 червня 2015 року, 17 липня 2015 року, а також ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року, 9 вересня 2015 року, 15 жовтня 2015 року, 23 грудня 2015 року, 6 квітня 2016 року, 10 лютого 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що згідно із статтею 64 ЖК України на момент оформлення свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_5 належав до членів сім'ї наймача, а тому мав право на приватизацію цього житла. Факт розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_5 не спростовує його належності до членів сім'ї наймача та не може бути підставою для задоволення позову. Крім того, рішенням суду першої інстанції неправомірно усупереч положеннями статті 35 ЦПК України визнано право власності на спірну квартиру за третіми особами: ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також - за ОСОБА_8, який не є стороною у справі та в інтересах якого позов не пред'являвся.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року, що надана заявницею для порівняння, залишено без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі за позовом про визнання приватизації незаконною, оскільки відповідно до статті 65-1 ЖК України, статей 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" суди правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, а також врахувавши рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 грудня 2014 року, дійшли обґрунтованого висновку, що неповнолітня ОСОБА_4 (позивачка) на час приватизації спірного житлового приміщення відповідачкою була членом її сім'ї, а тому, відповідно до положень Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідачка повинна була отримати згоду матері позивачки - ОСОБА_6, як її законного представника, відсутність якої є підставою для визнання приватизації недійсною.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, що надана заявницею для порівняння, залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким у задоволенні первісного позову про виселення із житлового будинку відмовлено, зустрічний позов про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права користування житловим будинком частково задоволено. У вказаній справі суд відповідно до статті 405, ЦК України, частини другої статті 64, статті 156 ЖК України, дійшов висновку, що позивачка за зустрічним позовом і ОСОБА_6, якому належав спірний житловий будинок, проживали в зазначеному житловому будинку з 1 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_6 та були пов'язані спільним побутом.

Ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого та 6 квітня 2016 року, що надані заявницею для порівняння, якими судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справи передані на новий розгляд відповідно до судів апеляційної та першої інстанцій, не містять правових позицій щодо спірних правовідносин, а вказують на допущені судами порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спорів, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справ.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 листопада 2014 року, 26 червня та 17 липня 2015 року, що надані заявницею для порівняння, відмовлено у відкритті касаційного провадження через те, що судами апеляційної інстанції відповідно до статті 300 ЦПК України доповнення до апеляційних скарг повернуті за спливом строку для їх подання, а право вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін чи доповнень до апеляційних скарг не передбачено ЦПК України.

В ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року, 15 жовтня 2015 року, що надані заявницею для порівняння, суд касаційної інстанції згідно із частиною першою статті 300 ЦПК України дійшов висновків про відсутність підстав для прийняття доповнень до апеляційних скарг через пропуск строку для їх подання, а також оскільки цивільним процесуальним законом не передбачено права суду апеляційної інстанції вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги.

З огляду на викладене підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Ужгородської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання свідоцтва про право власності на житло частково недійсним та визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко