АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 673/1154/15-ц
Провадження № 22-ц/792/392/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Кошельник В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, Відділу освіти ОСОБА_3 районної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу, понесених в іншій справі.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 районної державної адміністрації в особі відділу освіти ОСОБА_3 РДА про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням. В обґрунтування якого зазначала, що 12.02.2015 року згідно наказу відділу освіти молоді та спорту була звільнена із посади директора Волоського НВК за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором. Проте, рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01.07.2015 року наказ про звільнення був скасований, позивача поновлено на роботі, вирішено питання про стягнення середнього заробітку. Разом з тим, як вказує позивач, в первинному позові вона не скористалась своїм правом на відшкодування моральної шкоди, передбаченої ст. 237-1 КЗпП України, та компенсації понесених витрат на правову допомогу, а тому вирішила реалізувати це право подачею цього позову. Зазначала, що діями відповідача, які полягають у незаконному звільненні, їй було заподіяної моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях, втраті душевного спокою, порушеннях нормальних життєвих звязків, вжиття додаткових заходів для відновлення трудових прав. З цих підстав, просила стягнути із відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 25000 грн. та понесені нею в справі про поновлення на роботі витрати на правову допомогу в розмірі 12700грн.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Деражнянську району державну адміністрацію.

В ході розгляду справи після неодноразового уточнення позовних вимог, позивач просила стягнути із відповідачів ОСОБА_3 РДА та відділу освіти ОСОБА_3 РДА в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 25000 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 13700грн. (10700 грн. понесених в іншій справі та 3000 грн. понесених у цій справі.)

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2015 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, Відділу освіти ОСОБА_3 районної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням відмовлено.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2015 року в описовій та мотивувальній частинах рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2015 року вказано розмір судових витрат у виді витрат на правову допомогу 13700 грн.

В апеляційній скарзі року ОСОБА_4 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає рішення суду необґрунтованим та прийнятим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом не було зясовано чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація чи реорганізація відділу освіти молоді і спорту. Вказує на те, що судом не було взято до уваги факти та належні докази, що призвело до прийняття необєктивного та незаконного рішення.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, частиною 1 ст. 310 ЦПК України передбачено, що рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно встановив, що рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01.07. 2015 року, задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.23-28).

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для покладення обовязку по відшкодуванню моральної шкоди на відповідачів.

Розпорядженням голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації №218/2015-р від 04.06.2015 року припинено, шляхом ліквідації юридичну особу Відділ освіти, молоді та спорту ОСОБА_3 районної державної адміністрації (а.с. 72 т. 1).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 03.09.2015 року здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_3 районної державної адміністрації в результаті ліквідації (а.с. 49-51 т. 1).

Відповідно до розпорядження голови ОСОБА_3 райдержадміністрації №223/2015 від 08.06.2015 року утворено Відділ освіти ОСОБА_3 районної державної адміністрації (а.с. 53 т.1).

Встановлено і вбачається з матеріалів справи, юридична особа, якою є Відділ освіти молоді та спорту ОСОБА_3 РДА, на момент вирішення спору судом першої інстанції була ліквідована, а новостворений Відділ освіти ОСОБА_3 РДА не являється його правонаступником, а тому на останнього не може бути покладений обовязок по відшкодуванню моральної шкоди, яка була заподіяна внаслідок прийняття незаконного рішення ліквідованою юридичною особою (а.с. 54-63 т. 1).

Згідно п. 93 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого постановою КМУ від 7.08.2010 року №778, керівник державного та комунального закладу і його заступники призначаються на посаду та звільняються з посади відповідним органом управління освітою згідно із законодавством.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо перебування позивача в трудових відносинах із Відділом освіти, молоді та спорту ОСОБА_3 РДА, який на час розгляду справи припинив свою діяльність, внаслідок ліквідації, а тому обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу освіти ОСОБА_3 районної державної адміністрації та ОСОБА_3 районної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди, оскільки вони являються неналежними відповідачами.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що, в даному випадку, мало місце не ліквідація юридичної особи - Відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_3 районної державної адміністрації, а реорганізація, та всі права і обвязки перейшли до установи яка є його правонаступником, оскільки наявні в матеріалах справи та досліджені судом докази беззаперечно підтверджують той факт, що Відділ освіти, молоді та спорту ОСОБА_3 районної державної адміністрації був ліквідований без правонаступництва.

Крім того, за повідомленням ОСОБА_3 районної ради встановлено, що майно навчальних закладів та установ освіти району, балансоутримувачем якого був Відділ освіти, молоді та спорту ОСОБА_3 районної державної адміністрації, в ході проведення заходів по ліквідації даної установи, було передано власнику даного майна територіальній громаді сіл, селищ, міста Деражнянського району в особі ОСОБА_3 районної ради.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суд першої інстанції в цій частині.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10700 грн., понесених в іншій справі, суд першої інстанції виходив з можливості вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу в заявленому провадженні, однак вимоги заявлені до неналежного відповідача.

Проте з такими висновком суду погодитися не можна.

Відповідно доч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом цивільної справи, належать, в тому числі і витрати на правову допомогу, і їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим Кодексом (ст. ст. 88, 89 ЦПК України). Крім того, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

У разі невирішення судом питання про судові витрати суду, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи надано можливість ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України). Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Встановлено і вбачається з матеріалів справи, у провадженні Деражнянського районного суду Хмельницької області перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_3 районної державної адміністрації про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі, за наслідками розгляду якої позов було задоволено. При цьому, позивач у зазначеній справі понесла витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, на загальну суму 10700 грн.

Однак, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу ОСОБА_1 заявила у іншому провадженні, подавши в серпні 2015 року до суду новий позов.

Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені ОСОБА_5 у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду іншої справи в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Провадження у цій справі було відкрито і за вимогою про стягнення судових витрат, яка не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатися таке питання (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України), що є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Враховуючи викладене вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвалене у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, Відділу освіти ОСОБА_3 районної державної адміністрації про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10700 грн., понесених в іншій справі - скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 310, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, Відділу освіти ОСОБА_3 районної державної адміністрації про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10700 грн., понесених в іншій справі, скасувати. Провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, Відділу освіти ОСОБА_3 районної державної адміністрації про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10700 грн., понесених в іншій справі, закрити.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, Відділу освіти ОСОБА_3 районної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_6

Судді:/підписи/ ОСОБА_7

ОСОБА_8

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Провадження № 22-ц/792/392/16

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 53