АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/5385/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики та трьох відсотків річних, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та, з урахуванням збільшених позовних вимог (а.с.78,76), просив стягнути заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 1 369 538,00 грн., 3% річних за час прострочення сплати боргу в сумі 146 427,56 грн., інфляційні витрати за час прострочення сплати боргу в сумі 263 027,90 грн. та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 травня 2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в сумі 10000 доларів США 00 центів, із строком повернення до 01 червня 2012 року, що підтверджується розпискою. Кошти не повернуто.

09 червня 2012 року було укладено ще один договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в сумі 359550,00 грн. із строком повернення до 09 серпня 2012 року, що підтверджується розпискою. За цим договором було повернуто лише 38000,00 грн.

25 липня 2012 року було укладено третій договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику в сумі 28800 доларів США 00 центів, які останній зобов'язався повернути у строк до 02 серпня 2012 року, що підтверджується розпискою. Кошти за цим договором позики надано відповідачу на виконання договору безпроцентної позики грошей від 09 червня 2012 року, який було втрачено.

Відповідач у встановлені договорами строк не повернув кошти позивачу, що свідчить про невиконання зобов'язань за договором.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 09 червня 2012 року заборгованість в сумі 321550,00 грн., 3% річних в сумі 34119,54 грн. та індекс інфляції в сумі 263027,90 грн.; заборгованість за договором позики від 25 липня 2012 року в сумі 777 888,00 грн., 3% річних в сумі 82 093,82 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, суму судового збору 3654,00 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задовольняння позову у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що при розгляді справи до суду першої інстанції позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав з наведенням поважності причини, на підставі яких було порушено строк звернення до суду, що судом першої інстанції було проігноровано.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, представник відповідача - ОСОБА_4 скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року позов задоволено (а.с.25).

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року скасовано заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року (а.с.56).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23 травня 2012 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 10 000,00 доларів США, повернення коштів сторони обумовили строком до 01 червня 2012, що підтверджується розпискою (а.с.5).

09 червня 2012 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 359550,00 грн., строк повернення коштів сторони обумовили до 09 серпня 2012 року, що підтверджується розпискою (а.с.6-7).

25 липня 2012 року між сторонами укладено третій договір позики у формі розписки, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти (позику) в сумі 28800 доларів США 00 центів із строком повернення до 02 серпня 2012 року, що підтверджується розпискою (а.с.8).

Вказані кошти були надані відповідачу на виконання договору безпроцентної позики грошей від 09 червня 2012 року, який був втрачений (а.с.6).

Позивач виконав свої договірні зобов'язання перед відповідачем у повному обсязі, передавши ОСОБА_3 грошові кошти за вищевказаними договорами позики.

Відповідачем повернуто 38 000,00 грн. за договором безпроцентної позики від 09 червня 2012 року (а.с.7).

Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом було встановлено, що сторони при укладанні вказаних договорів позики дійшли згоди щодо істотних умов договорів та взяли на себе зобов'язання щодо їх виконання. Отримання коштів за договорами позики стороною відповідача не оспорюється.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача виниклої заборгованості саме за договорами позики від 09 червня 2012 року та від 25 липня 2012 року з урахування 3% річних та інфляційної складової від суми боргу, що сторонами не оскаржується.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За договором позики від 23 травня 2012 року відповідач отримав в борг 10000,00 доларів США, які він зобов'язався повернути позивачу у строк до 01 червня 2012 року.

Суд першої інстанції правильно зазначав, що позивач дізнався про порушення свого права 02 червня 2012 року та мав звернутись до суду про стягнення вказаної заборгованості не пізніше 03 червня 2015 року.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що строк подачі позову щодо стягнення суми заборгованості за договором позики від 23 травня 2012 року не сплинув, оскільки позивач з таким позовом звертався до Солом*янського районного суду м.Києва та Шевченківського районного суду м.Києва, ухвалами яких позов повертався позивачу.

З такими доводами погодитися не можна, виходячи з наступного.

Матеріали справи містять ухвали Солом*янського районного суду м.Києва 08 травня 2015 року (а.с.11) та Шевченківського районного суду м.Києва від 30 червня 2015 року (а.с.12), відповідно до яких позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу було повернуто для подачі до належного суду. З наданих копії ухвал суду не вбачається з яких підстав та за яких обставин позивач звертався до суду з позовом.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовного того, що судом першої інстанції не звернуто уваги на заяву позивача про поновлення строку на звернення до суду, яка була долучена до матеріалів справи, слід зазначити наступне.

За матеріалами справи при зверненні до суду позивачем не ставилось питання про поновлення строку на звернення суду із зазначенням причин пропуску строку позовної давності.

При розгляду справи судом першої інстанції по суті заявлених вимог представником відповідача - ОСОБА_6 суду 25 січня 2016 року було подано заяву про застосування строку позовної давності стосовно позивних вимог щодо стягнення боргу за договором позики від 23 травня 2012 року (а.с.87).

Представником позивача - ОСОБА_1 26 січня 2016 року подано суду заяву про поновлення строку звернення до захистом своїх прав з посиланням на те, що позивач вже звертався до суду з таким позовом (а.с.89). Тобто, така заява була подана лише після того, як з стороною відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності, тоді як питання поновлення строку звернення до суду ставиться при подачу позову. Відтак, відсутні були підставі для вирішення цього питання під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в цій частині заявлених вимог про стягнення заборгованості за договором позики від 23 травня 2012 року у зв*язку із спливом строку позовної давності.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: