Дата документу 27.04.2016
Справа № 320/5667/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Колодіної Л.В.,

при секретарі - Арифовій Л.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3.,

представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання договору поруки дійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики у зв'язку з тим, що відповідачка не виконує обов'язки по поверненню коштів, згідно з договорами позики від 15.01.2012 року та від 26.02.2012 року, в разі чого виникла заборгованість в сумі 50 519 грн. 40 коп.. Позов обґрунтований тим, що 15 січня 2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір позики, який підтверджується виданою ОСОБА_5 борговою розпискою від 15.01.2012 року. За умовами даного договору ОСОБА_5 брала у позивача в борг 10 000 гривень строком на 6 місяців під 6 % щомісячних з 15.01.2012 р. по 15.07.2012 р.. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 15.01.2012 року. Крім того, 26 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір позики, що підтверджується виданою ОСОБА_5 борговою розпискою від 26.02.2012 р.. За умовами даного договору ОСОБА_5 брала у позивача в борг 10 000 гривень строком на 6 місяців та зобов'язалася повернути позичені кошти до 26 серпня 2012 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 26.02.2012 року. У зазначений в розписках термін відповідачка позичені у позивача грошові кошти не повернула. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_5 з проханням повернути борг, проте відповідач усіляко ухилявся повернути суму позики, уникав розмови та взагалі зустрічі з ним.

Таким чином позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 15.01.2012 року з урахуванням сплати 6% кожного місяця за весь час прострочення у розмірі 13 600 грн., пеню 4 495 грн. 35 коп., інфляцію - 9 896 грн. 70 коп. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 1 162 грн. 50 коп., що становить 29 154 грн. 55 коп.. За договором позики від 26.02.2012 року позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 10 000 грн., пеню 3 305 грн. 35 коп., інфляцію 7 245 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 814 грн. 50 коп., що в загальній сумі складає - 50 519 грн. 40 коп.. Також просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 505 грн. 20 коп..

Від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання договору поруки дійсним, в якій вона вказує, що 15 січня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 10 000 грн. строком на 6 місяців. В якості підтвердження укладання договору ОСОБА_5 надала і власноручно написану розписку від 15.01.2012 року про отримані кошти. В зазначеній розписці ОСОБА_3П виступила гарантом виконання позичальницею своїх зобов'язань та була зазначена як поручитель. 26.02.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також було укладено договір позики грошових коштів в сумі 10000 грн. строком на 6 місяців. В якості підтвердження укладання договору ОСОБА_5 надала власноручно написану розписку від 26.02.2012 року про отримані кошти. В зазначеній розписці ОСОБА_3П також виступила гарантом виконання позичальницею своїх зобов'язань та була зазначена як поручитель. Таким чином ОСОБА_3 просить суд визнати договори поруки, укладені 15 січня 2012 року та 26 лютого 2012 року між нею та ОСОБА_5, дійсними.

В судове засідання не зявилась відповідачка ОСОБА_5, зявився її представник ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити. Крім того, позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що 15 січня 2012 року та 26 лютого 2012 року надав в борг відповідачці ОСОБА_5 гроші. Грошові кошти були отримані відповідачкою ОСОБА_5 особисто. Розписки по борговим зобовязанням він отримав від ОСОБА_5 Однак, ці розписки були складені відповідачкою раніше, тобто не в його присутності. При передачі грошей в якості свідка дійсно була присутня ОСОБА_3 Також позивач суду пояснив, що не визнає ОСОБА_3 як поручителя, оскільки з нею ніяких угод не укладав.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що ОСОБА_5 отримала кошти від ОСОБА_3 Гроші від позивача ОСОБА_1 вона не отримувала. Крім того, представник ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_5 складала особисто ці розписки, але ніяких грошей від ОСОБА_1 не отримувала. Зустрічний позов визнає в повному обсязі та вважає, що ОСОБА_5 має борг перед ОСОБА_3

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимог та пояснила суду, що позивач ОСОБА_1 не передавав гроші за розписками відповідачці ОСОБА_5, тобто остання не отримувала у ОСОБА_1 гроші в борг, а отримувала гроші від ОСОБА_3 та неодноразово, коли точніше не памятає. Позивачка ОСОБА_3 вважає, що на цей час боргових зобовязань у ОСОБА_5 перед позивачем ОСОБА_1 вона не має, оскільки гроші були їй (ОСОБА_3Г.) повернуті. Крім того, позивачка ОСОБА_3 суду пояснила, що по договору поруки вона була поручителем, а кредитора та боржника не було, т.я. позивач ОСОБА_1 гроші відповідачці ОСОБА_5 не передавав.

Представник позивачки ОСОБА_7 - ОСОБА_4 підтримав думку ОСОБА_3 та пояснив, що за розпискою від 26 лютого 2012 року позивач ОСОБА_1 не має право предявляти вимоги, оскільки за змістом розписки позикодавцем виступає ОСОБА_8. Крім того, представник вважає, що цей документ не свідчить про факт отримання грошей.

Суд, заслухав пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а в зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 січня 2012 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 15.01.2012 року. За умовами даного договору ОСОБА_5 взяла у позивача в борг 10 000 гривень строком на 6 місяців під 6 % щомісячних з 15.01.2012 р. по 15.07.2012 р. Цю розписку складала та підписувала відповідачка ОСОБА_5, про що й не заперечує її представник ОСОБА_2 /а.с.7/.

Однак, як випливає з матеріалів справи, до теперішнього часу відповідачка у добровільному порядку позивачеві вказану суму грошей не повернула.

Крім того, позивачем ОСОБА_8 була надана суду розписка, яка свідчить про те, що 26 лютого 2012 року ОСОБА_5 бере у ОСОБА_8 10 000 грн. Крім того, ОСОБА_5. зобовязується платити проценти в строк, з виплатою основної суми до 26.08.2012 року. Цю розписку складала та підписувала відповідачка ОСОБА_5, про що також не заперечує її представник ОСОБА_2 /а.с.8/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)- грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 525, 526, 530, 623 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до чинного законодавства, одностороння відмова від зобовязань не допускається. Кредитор має право вимагати виконання зобовязання в будь-який час, а боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати задані цим збитки.

У відповідності до ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме відшкодування винною стороною збитків.

Згідно Правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

При цьому аналіз норм чинного законодавства (зокрема п.п.6,7 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 553,1046 ЦК України) дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику, поручительства) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але і фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст. 551 КК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно до вимог ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

На підставі вищевикладеного та аналізуючи зміст розписки від 15.01.2012 року, суд приходить до висновку про те, що дійсно між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики, оскільки ця розписка свідчить про факт укладення договору, про факт передачі грошової суми позичальнику та містить умови договору.

Суд не може взяти до уваги ствердження відповідачки ОСОБА_5 про те, що вона грошей від позивача по розписці від 15 січня 2012 року не отримувала, оскільки ніяких вимог по оспорюванню договору позики вона не заявляла, хоча ст.. 1051 ЦК України передбачає право позичальника оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Так, згідно договору позики від 15.01.2012 року, сторонами був встановлений розмір одержання процентів, а саме 6% від суми позики в розмірі 10 000 грн. на строк з 15.01.2012 року по 15.07.2012 року, тобто на 6 місяців. Тому сума процентів за договором позики від 15.01.2012 становить 3 600 грн. 00 коп..

Розрахунок 3% (трьох процентів річних) за договором позики від 15.01.2012 року становить: 853,97 грн. (10 000 х 3% :365 х 1039 днів = 814,50 грн.).

Розрахунок індексу інфляції за час прострочення за договором позики від 15.01.2012 року наступний: за липень 2012 року грудень 2012 року інфляція склала 99,69%; за січень 2013 року грудень 2013 року склала 100,5 %; за січень 2014 року грудень 2014 року склала 124,9%; за січень 2015 року квітень 2015 року склала 137,1%.

Загалом інфляція за весь період заборгованості складає: 99,69% х 100,5% х 124,9% х 137,1% = 171,56 % (10000 х 171,56 % = 17 156 грн.). Таким чином інфляція складає 17 156 грн. 10 000 = 7 156 грн..

Згідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються.

В частині стягнення пені за час прострочення за договором позики від 15.01.2012 року - суд вважає необхідним відмовити, оскільки цей договір був укладений між фізичними особами та зміст договору не містить обовязок позичальника по виконанню грошового зобовязання у вигляді неустойки.

Аналізуючи зміст розписки від 26.02.2016 року, суд приходить до висновку про те, що правовідносини склалися між відповідачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_8, а не між позивачем ОСОБА_1. Крім того, ця розписка не свідчить про факт передачі грошових коштів та зі змісту розписки не витікає мета одержання грошей, як це передбачено Правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року. Ствердження позивача ОСОБА_1 про факт передачі грошових коштів відповідачки ОСОБА_5 суд не може брати до уваги.

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 відносно стягнення грошової суми за розпискою від 26.02.2012 року відмовити.

Крім того, розписки від 15 січня 2012 року та від 26 лютого 2012 року містять наступне: «Поручитель ОСОБА_3Г.» та мають підпис цієї особи. Про цей факт не заперечують учасники процессу. Однак, ці документи суд не може вважати договорами поруки, оскільки вони не містять обовязок та обєм відповідальності поручителя. Крім того, вони не відповідає вимогам ст.ст.547, 553, 626 ЦК України. В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 також пояснила, що за договором поруки - кредитора та боржника не було.

Таким чином, аналізуючи показання самої позивачки ОСОБА_3 та зміст розписок від 15 січня 2012 року та від 26 лютого 2012 року суд вважає необхідним в зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання договору поруки дійсним відмовити.

Таким чином, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 15.01.2012 року, яка складається з суми основного боргу в розмірі 10 000 грн., 6% щомісячних за період з 15.01.2012 року по 15.07.2012 року в розмірі 3 600 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в період з 16 липня 2012 року по 20.05.2015 року 853 грн. 97 коп. та інфляції 7 156 грн., а всього 21 609 грн. 97 коп..

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також витрати, які понесені позивачем на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 216 грн. 09 коп..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212,214,215,218, 223 ЦПК України, ст.ст. 207, 218, 525-527, 530, 547, 549-553, 610, 611, 625-626, 1046-1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (і.н.), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (і.н.), який мешкає за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Воровського, буд.199, заборгованість за договором позики від 15.01.2012 року у загальному розмірі 21 609 /двадцять одна тисяча шістсот девять / грн. 97 коп., яка складається з наступного: (суми основного боргу в розмірі 10 000 грн., 6% щомісячних за період з 15.01.2012 року по 15.07.2012 року в розмірі 3 600 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в період з 16 липня 2012 року по 20.05.2015 року 853 грн. 97 коп. та інфляції 7 156 грн.).

В частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 відносно стягнення грошової суми за договором позики за розпискою від 26.02.2012 року відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання договору поруки дійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (і.н.), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (і.н.), який мешкає за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Воровського, буд.199, судовий збір в розмірі 216 /двісті шістнадцять / грн. 09 коп..

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.В. Колодіна