Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/397/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Андріянов О. В.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.03.2016 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Гусак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - реєстраційна служба Світловодського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі за первісним позовом звернулися до суду із позовними вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням із зняттям його з реєстрації місця проживання.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідач після розірвання шлюбу із ОСОБА_2, в належній позивачам на праві власності квартирі не проживає з травня 2014 року, а тому він втратив право на користування нею.

Відповідач за первісним позовом подав зустрічну позовну заяву про визнання права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що в м. Світловодську з підстав, визначених ст. 60 СК України, так як 1/2 частина спірного майна була набута подружжям за час їх шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Окрім цього, просить визначити порядок користування спірним майном, виділивши йому у користування житлову кімнату площею 11,3 м2, залишивши нежитлові приміщення у спільному користуванні.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Знято з реєстрації ОСОБА_4 за адресою: квартира АДРЕСА_1 В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування цією квартирою - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема ОСОБА_4 зазначив, що суд дійшов безпідставного висновку, що спірна квартира придбана не за спільні кошти подружжя і не є їх спільною сумісною власністю.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_2 та її представник заперечили проти них і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 26.11.2002 року по 01.07.2013 року. 03.08.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі - продажу. На підставі зазначеного договору, відповідно до витягу про реєстрацію власності на нерухоме майно, дана квартира є приватною спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 10, 11). З часу придбання квартири по травень 2014 року ОСОБА_4 проживав в ній разом із ОСОБА_2 та їх дітьми. З травня 2014 року ОСОБА_4 проживає за іншою адресою, окремо від колишньої сім'ї. Позивачі ставлять питання про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом, оскільки він не проживає у даній квартирі більше року.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання та відмовляючи у зустрічному позові суд першої інстанцію послався на те, що частина спірної квартири, хоча і була придбана під час шлюбу, однак на її придбання були використані особисті кошти позивача. Відповідач є членом сім'ї власника квартири, який не проживає в ній більше року без поважної причини, а тому має бути визнаний таким, що втратив право на проживання.

Колегія суддів із таким висновком не погоджується оскільки він не ґрунтується на доказах та не відповідає обставинам справи.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2002 року по 01.07.2013 року. До липня 2007 року подружжя проживало у квартирі, що належала позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, яку позивачі продали у липні 2007 року. 03.08.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі - продажу. Кошти за придбану квартиру передавала ОСОБА_3 На підставі зазначеного договору, відповідно до витягу про реєстрацію власності на нерухоме майно, дана квартира є приватною спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 10, 11). Зазначена квартира була придбана для проживання подружжя ОСОБА_2 із дітьми. При укладанні договору купівлі - продажу квартири ОСОБА_4 подано нотаріально посвідчену заяву про його згоду на придбання дружиною ОСОБА_2 цієї квартири. Після розірвання шлюбу відповідач з травня 2014 року в квартирі не проживає, одружився та проживає разом із теперішньою дружиною у квартирі АДРЕСА_4 В спірній квартирі проживають позивач ОСОБА_2, її дочка від першого шлюбу, онука та дочка народжена у шлюбі із ОСОБА_4

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач ОСОБА_2 зазначала, що спірну квартиру вона придбала разом із ОСОБА_3 за їх особисті кошти.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідач ОСОБА_4 із твердженням щодо використання ОСОБА_2 на придбання частини квартири особистих коштів не погоджується і зазначає, що використані на придбання частини спірної квартири кошти, є спільною сумісною власністю, на використання яких, з метою придбання квартири, він надавав згоду посвідчену нотаріусом.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду жодного доказу на підтвердження тому, що кошти, які були витрачені на придбання нею частини спірної квартири є її особистими коштами. Позивач ОСОБА_2 не довела, що на придбання частини спірної квартири нею були витрачені саме ті кошти, які були отримані нею від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3, частка у якій була її приватною власністю.

ОСОБА_4, не заперечуючи факту продажу ОСОБА_2 частини квартири за адресою : АДРЕСА_3, заперечує, що саме отримані за цією угодою кошти були витрачені на придбання квартири АДРЕСА_1, що в м. Світловодську і зазначає, що отримані від продажу квартири кошти були витрачені на ремонт квартири та інше майно.

Відповідно до договору купівлі - продажу позивачі придбали спірну квартиру за 21376 грн. 00 коп.

Той факт, що кожен із набувачів майна сплатив продавцю квартири по 10688 грн. 00 коп., сторони підтверджують.

Враховуючи суму, яку було сплачено на придбання частини квартири відповідач надав суду докази, які підтверджують спроможність подружжя, без використання отриманих від попередньої угоди коштів, придбати частину спірної квартири.

Такими доказами є довідки які свідчать про дохід подружжя у період який передував угоді про придбання частини спірної квартири.

Так відповідно до наданих суду довідок про отриману заробітну плату (а.с. 132, 133, 135, 136), сукупний дохід подружжя у 2005 році становив 20289 грн. 64 коп., у 2006 році - 36800 грн. 66 коп.

Оскільки сума сплачена за частку квартири, право власності на яку належить ОСОБА_2 становить менше ніж третину від доходу сім'ї, колегія суддів дійшла висновку, що подружжя мало фінансову можливість придбати частину квартири за спільні кошти.

Такий висновок суду позивачами не спростований.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами відповідача, що факт надання ним нотаріально посвідченої згоди на придбання спірної квартири підтверджує його доводи про використання на ці цілі спільних коштів подружжя.

Так, згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до норм цивільного та сімейного законодавства України правочини щодо нерухомого та деяких видів рухомого майна мають бути нотаріально посвідчені і (або) підлягають державній реєстрації. Так, нотаріальної форми та державної реєстрації потребують договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку, квартири або іншого нерухомого майна (ст. 657 ЦК).

З урахуванням особливого значення майна, яке передається за такого виду правочинами, згода другого з подружжя на їх укладення має бути нотаріально засвідчена (ч. 3 ст. 65 СК).

Стаття 65 СК України розповсюджується як на випадки відчуження, так і на випадки придбання майна одним з подружжя.

Такий висновок випливає з аналізу норм цивільного та сімейного законодавства України. Зокрема в ст. 177 ЦК України сказано, що об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші. Речі, а також сукупність речей складають поняття «майно», яке визначене в ст. 190 ЦК України.

Таким чином, згідно з цивільним законодавством, гроші - це різновид майна. В ст. 65 СК України сказано про розпорядження майном подружжя. З цього можна зробити лише один висновок - розпорядження майном подружжя означає і розпорядження спільними грошовими коштами подружжя. Придбання майна - це зворотна сторона розпорядження грошовими коштами подружжя. Виходячи з цього, можна зробити висновок, що подружжя за взаємною згодою мають вирішувати питання щодо розпорядження не лише речами, а й спільними грошовими коштами. Правочини щодо придбання майна, які потребують нотаріального засвідчені, один з подружжя може здійснювати лише з письмової та нотаріально засвідченої згоди другого з подружжя. З урахуванням цього нотаріуси вимагають згоду другого з подружжя не лише у разі продажу, а й у випадку набуття майна подружжям.

Беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України висловлену у постанові № 6-2333цс15 та враховуючи, що спірну квартиру ОСОБА_2 було придбано під час перебування у шлюбі із ОСОБА_4, що квартиру придбано для проживання в ній подружжя ОСОБА_2 разом із дітьми, відсутність доказів, що квартиру придбано за особисті кошти одного із подружжя, наявності у подружжя спільних коштів для придбання частини квартири, колегія суддів дійшла висновку, що придбана ОСОБА_2 ? частина квартири АДРЕСА_1, що в м. Світловодську Кіровоградської області є спільною сумісною власністю подружжя, а отже може бути поділено між ними.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна ? частина квартири є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4, то вимога позивачів про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування цією квартирою, задоволенню не підлягає.

Визнаючи ОСОБА_4 співвласником спірної квартири, та визнаючи за ним право власності на ? частини квартири, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги відповідача про встановлення порядку користування спірною квартирою задоволенню не підлягають, оскільки така вимога є передчасною.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Оскільки саме цим рішенням суду за відповідачем визнається право власності на ? частину у спільному майні, і, ОСОБА_4, як співвласником квартири, питання щодо порядку володіння і користування спільним майном із іншими співвласниками майна не вирішувалось, то на даний час відсутня підстава для вирішення цього питання у судовому порядку.

Крім того, ОСОБА_4 не надано доказів тому, що виділення йому, особисто, окремої кімнати, не порушить прав інших співвласників.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року скасувати.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - реєстраційна служба Світловодського міськрайонного управління юстиції про визнання права власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою, задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 залишивши у власності ОСОБА_2 ? частину цієї квартири та у власності ОСОБА_3 ? частину цієї квартири.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: С.А.Кіселик

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В. Суровицька