У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, за касаційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - та заступника Прокурора Вінницької області Сухореброго Сергія Анатолійовича на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому посилалася на те, що постановою слідчого СВ Староміського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 22 червня 2004 року проти неї порушено кримінальну справу № 04290300 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України - привласнення майна в особливо великих розмірах. Постановами слідчого від 31 серпня 2004 року та від 08 грудня 2004 року позивача було притягнуто як обвинувачену за ч. 5 ст. 191 КК України. Постановою прокурора прокуратури Вінницької області від 08 квітня 2005 року постанови слідчого від 31 серпня 2004 року та 08 грудня 2004 року про притягнення ОСОБА_2, як обвинуваченої, були скасовані, як незаконні. Однак постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 02 грудня 2005 року її знову було притягнуто як обвинувачену у кримінальній справі № 04290300. Слідчий прокуратури Ленінського району м. Вінниці виніс чергову постанову від 03 квітня 2007 року про притягнення позивача, як обвинуваченої, за ч. 4 ст. 191 КК України. Постановою прокурора Ленінського району м. Вінниці від 15 травня 2007 року постанову слідчого прокуратури від 03 квітня 2007 року було скасовано. Слідчий прокуратури Ленінського району м. Вінниці виніс постанову від 22 липня 2008 року про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченої у кримінальному правопорушенні зі зміною кваліфікації злочину з ч. 5 на ч. 1ст. 191 КК України. З того часу і до 24 червня 2014 року про рух кримінальної справи № 04290300 їй не було відомо та позивач вважала, що провадження у справі триває.

Захисником позивача - ОСОБА_3 - надіслано запити від 14 та 24 березня 2014 року про надання інформації про рух кримінальної справи до прокурора м. Вінниці. На ці запити 14 червня 2014 року надійшла відповідь старшого слідчого прокуратури Староміського району м. Вінниці із постановою від 29 вересня 2008 року про закриття кримінальної справи № 34290300 на підставі п. 2 ст.6 КПК України - за відсутністю у діянні складу злочину. У зазначеній відповіді містилося посилання на те, що кримінальну справу щодо ОСОБА_2 закрито та їй про це було повідомлено листом від29 вересня 2008 року.

За таких обставин позивач вважала, що вона перебувала під слідством протягом 10 років, а саме: з 22 червня 2004 року по 14 червня 2014 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визначення грошової компенсації за заподіяну шкоду, ОСОБА_2 посилалася на те, що під час перебування під слідством зазнала глибоких моральних страждань та в її житті відбулися негативні зміни. Протягом чотирьох років вона мала доводити свою невинуватість у скоєнні злочину. Постійні хвилювання на допитах та під час інших слідчих дій негативно позначились на моральному та психологічному стані. Застосування до неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд обмежувало її в пересуванні. Тривале перебування в нервовій напрузі призвело до погіршення стану здоров'я.

Виходячи із зазначеного, позивач просила стягнути з Державного бюджету України суму у розмірі 146 160 грн моральної шкоди за час перебування під слідством та 300 000 грн моральної шкоди за перенесені моральні страждання, пов'язані з погіршенням здоров'я та незаконним затриманням.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 146 160 грн компенсації за заподіяну моральну шкоду. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 18 травня 2015 року змінено в частині розміру стягнутої компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 61 118 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заступник прокурора Вінницької області Сухоребрий С.А. порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Староміського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 22 червня 2004 року про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження було порушено кримінальну справу № 04290300, проти ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК Україниза привласнення товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 36 927 грн 75 коп.

Постановами слідчого СВ Староміського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 31 серпня 2004 року, 08 грудня 2004 року, 05 жовтня 2005 року та постановою старшого слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 02 грудня 2005 року ОСОБА_2 було обвинувачено за ч. 5 ст. 191 КК Україниу зазначеній вище кримінальній справі.

Постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 02 квітня 2007 року дії позивача у даній кримінальній справі перекваліфіковано із ч. 5 ст. 191 КК Українина ч. 4 ст. 191 КК України та постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 03 квітня 2007 року ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення, передбачене ч. 4 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 22 липня 2008 року дії позивача у кримінальній справі перекваліфіковано із ч. 4 ст. 191 КК Українина ч. 1 ст. 191 КК України та постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 22 липня 2008 року пред'явлено обвинувачення ОСОБА_2, передбачені ч. 1 ст. 191 КК України. Про це було її повідомлено під розписку та 23 липня 2008 року позивач була допитана в якості обвинуваченої. На весь період досудового розслідування у даній кримінальній справі їй було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою старшого слідчого прокуратури Староміського району м. Вінниці від 29 вересня 2008 року кримінальну справу № 34290300 закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України - за відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу злочину. Проте від 23 липня 2008 року позивачу про рух справи нічого не було відомо, про дану постанову вона дізналася лише 24 червня 2014 року з відповіді старшого слідчого прокуратури Староміського району м. Вінниці на запити захисника - ОСОБА_3 - від 14 та 24 березня 2014 року про надання інформації про рух кримінальної справи.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Виходячи із наведеного, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що розгляд судом заяви про відшкодування такої шкоди має особливості і не зводиться до вирішення цивільно-правового спору шляхом подання позовної заяви та участі в її розгляді позивача і відповідача.

Кошти на відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, як це передбачено чинним законодавством, стягнуто з державного бюджету України шляхом їх списання Державною казначейською службою.

Здійснення такого безспірного списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Згідно із п/п 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року№ 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач перебувала під слідством 51 місяць, відповідно до наведених норм матеріального права дійшов правильних висновків про відшкодування моральної шкоди у визначених ним спосіб і розмірі.

Доводи касаційних скарг про відсутність завданої моральної шкоди та її розмір висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновкупро відхилення касаційної скарги і залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - та заступника Прокурора Вінницької області Сухореброго Сергія Анатолійовича відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук