РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних та неустойки, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 про визнання прострочення кредитора, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь проценти за користування коштами, три проценти річних за період з 26 травня 2014 року по 01 жовтня 2015 року в сумі, еквівалентній 16 952 дол. США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення у справі, та передбачену в договорі позики від 13 листопада 2008 року в редакції Додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року неустойку за прострочення виконання зобовязань за період з 26 травня 2014 року по 01 жовтня 2015 року в розмірі 2 465 000,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 13 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 3918. За вказаним договором відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача валютні цінності в розмірі 59 000 дол. США з кінцевим терміном повернення 13 травня 2009 року.

В забезпечення виконання зобовязання за договором позики 13 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед позивачем за належне виконання ОСОБА_2, взятих на себе зобовязань за договором позики.

13 травня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір № 1 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №1842. Загальна сума позичених коштів була збільшена до 66 500 дол. США. Позичальник зобовязалась повернути позичені кошти не пізніше 13 листопада 2009 року.

ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання за договором позики в повному обсязі не виконала, повернувши лише 12 000,00 дол. США, неповернутими залишились позичені кошти на суму 54 500 дол. США, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 638 776,58 грн. (еквівалент 79 984 дол. США за курсом НБУ на 05.09.2013 р.), а також суму нарахованих штрафів у розмірі 1 830 000,00 грн., стягнуто 3 215,78 грн. судового збору.

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2013 року рішення Харківського районного суду Харківської області змінено, скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафу в розмірі 1 830 000,00 грн. В іншій частині залишено без змін.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів та неустойки за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою за договором позики від 13 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року за період з 27 грудня 2012 року по 26 травня 2014 року в розмірі 86 199 грн. 75 коп., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 36 319 грн. 50 коп., судовий збір в розмірі 160 грн. 77 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2015 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року залишено без змін.

Відповідач вказані рішення судів не виконала, в зв'язку з чим зобов'язання між сторонами договору не припиняються.

В наслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобовязань за ними утворилась заборгованість, що складається з процентів за користування коштами, трьох процентів річних за період з 26 травня 2014 року по 01 жовтня 2015 року в сумі еквівалентній 16 952 дол. США. за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення у справі, неустойки за прострочення виконання зобовязань за період з 26 травня 2014 року по 01 жовтня 2015 року в розмірі 2 465 000,00 грн.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, яким просить визнати прострочення кредитора за договором позики укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 13 листопада 2008 року та додатковим договором № 1 до договору позики від 13 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 13 травня 2009 року.

Посилається на те, що 13 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 3918. Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_1 передав на користь ОСОБА_2 позику у вигляді 59 000,00 дол. США строком на 6 місяців до 13 травня 2009 року. В процесі виконання вказаного договору сторони домовились про укладення додаткового договору №1 до договору позики від 13 листопада 2008 року, який був підписаний сторонами 13 травня 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Крім того, зазначає, що вона з самого початку повернула ОСОБА_1 через свого чоловіка ОСОБА_4 суму в розмірі 12 000,00 дол. США на підтвердження чого складено відповідні розписки. В подальшому повернути суму боргу ОСОБА_2 не мала можливості через те, що ОСОБА_1 уникав повернення позики, чим порушував права позичальника і не виконував фактично обовязки кредитора, чим порушив вимоги діючого законодавства, допустивши фактичне прострочення кредитора не з вини позичальника. ОСОБА_1 з вересня 2009 року почав ухилятись від виконання своїх обовязків кредитора, уникав спілкування з стороною відповідача, не відповідав на телефонні дзвінки, за адресою вказаною в договорі позики м. Харків, вул. Петровського, б. 33/35, кв. 12, - не проживав, про дійсне місце свого проживання ОСОБА_2 не повідомив. Цим ОСОБА_1 фактично унеможливив повернення суми позики за встановленим графіком протягом майже одного року. Лише після цього стало відомо про те, що ОСОБА_1 перебуває під вартою в слідчому ізоляторі. Намагання ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_4 зустрітись з членами родини ОСОБА_1 з проханням визначення кінцевого розміру суми боргу до бажаного результату не привели. Члени сімї ОСОБА_1 відмовлялись на будь-які перемовини, а також від прийняття повернення грошових коштів, посилаючись на те, що всі питання стосовно розрахунку остаточної суми боргу та його повернення вирішує лише ОСОБА_1 На спроби повернути грошові кошти ОСОБА_1 шляхом відкриття депозитного рахунку у приватного нотаріуса, яка посвідчувала договір позики, ОСОБА_5 вони отримали відмову, та їм було розяснено, що для такого відкриття рахунку ОСОБА_2 це питання необхідно погодити з ОСОБА_1 Інші спроби зустрітись з ОСОБА_1, членом його сімї чи уповноваженим представником з метою узгодження кінцевої суми боргу та його поверненням не призвели до бажаного результату.

На підставі офіційного повідомлення прокурора прокуратури Харківської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 за № 04/2/4-1036-09 від 25 грудня 2015 р. їй стало відомо про те, що ОСОБА_1 за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою: м. Харків, вул. Петровського, б. 33/35, кв. 12, не проживає та постійно ніколи не проживав. Вказане надає підстави для можливості доказування в судовому процесі того, що ОСОБА_2 була позбавлена можливості вчасного виконання обовязків за договорами позики не з власної вини.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, відповідно до якої справу просили розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі заперечували. Відповідно до поданих заперечень проти зустрічного позову, клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання прострочення кредитора просила відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що в спірних правовідносинах має місце не прострочення кредитора, а прострочення боржника, даний факт вже неодноразово був предметом судового розгляду багатьох цивільних справ, за результатами розгляду яких ухвалені судові рішення, які набрали законної сили, у звязку з чим вказані обставини додаткового доказування не підлягають.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву відповідно до якої, справу просив розглянути за його відсутності на підставі доказів наявних в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засідання зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву відповідно до якої справу просив розглянути за його відсутності. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, в задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

13 листопада 2008 року відповідач ОСОБА_2 позичила у позивача

ОСОБА_1 грошові кошти на суму 59 000,00 доларів США, які зобовязалася повернути позивачу частинами у визначені договором порядку та строки, але не пізніше 13 травня 2009 року, на підтвердження чого у відповідності із нормою ч.1 ст.1047 ЦК України між ними в той же день в письмовій формі був укладений договір позики, посвідчений 13 листопада 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 3918.

Відповідач отримала надану їй в позику зазначену в договорі суму валютних цінностей в повному обсязі ще до підписання договору, що підтверджується змістом підп. 1 п. 3 договору позики від 13 листопада 2008 року.

В забезпечення виконання зобовязання за договором позики 13 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед позивачем за належне виконання ОСОБА_2, взятих на себе зобовязань за договором позики.

13 травня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір № 1 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №1842. Загальна сума позичених коштів була збільшена до 66 500 дол. США. Позичальник зобовязалась повернути позичені кошти не пізніше 13 листопада 2009 року.

Позивач зазначає, що на момент розгляду справи судом, за вищезазначеним договором позики неповернута сума складає 54 500 доларів США.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 638 776,58 грн. (еквівалент 79 984 дол. США за курсом НБУна 05.09.2013 р.), а також суму нарахованих штрафів у розмірі 1 830 000,00 грн., стягнуто 3 215,78 грн. судового збору.

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2013 року рішення Харківського районного суду Харківської області змінено, скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафу в розмірі 1 830 000,00 грн. В іншій частині залишено без змін.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів та неустойки за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою за договором позики від 13 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року за період з 27 грудня 2012 року по 26 травня 2014 року в розмірі 86 199 грн. 75 коп., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 36 319 грн. 50 коп., судовий збір в розмірі 160 грн. 77 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 27 січня 2015 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року залишено без змін.

Відповідно до відповіді на звернення ОСОБА_4 від 24.12.2015 року прокурора прокуратури Харківської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 за № 04/2/4-1036-09 від 25 грудня 2015 р. зазначено, що ОСОБА_1 за місцем своєї реєстрації, а саме за адресою: м. Харків, вул. Петровського, б. 33/35, кв. 12, не проживає та постійно ніколи не проживав.

Згідно приписами п. 4 абз. 1 ч. 1 ст. 532 ЦК України якщо місце виконання зобовязання не встановлено у договорі, виконання проводиться за грошовими зобовязаннями за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов'язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов'язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов'язаних із зміною місця виконання.

Відповідно до вимог абз. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 538 ЦК України сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Приписами ч. 4 ст. 545 ЦК України передбачено, що у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч.4 статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ст 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Позивачем за первісним позовом в позовній заяві не заперечується той факт, що ОСОБА_2 добровільно повертала в рахунок погашення боргу грошові кошти, а в загальному підсумку повернула 12 000 дол. США.

Погашення боргу по договору позики не відбулось в повному обсязі в строки передбачені договором у звязку з ухиленням відповідача за зустрічним позовом від отримання грошових коштів. ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в договорі не проживав, що підтверджується відповіддю прокурора прокуратури Харківської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 за № 04/2/4-1036-09 від 25 грудня 2015 р., про місце свого проживання боржника не повідомив і не доручив своєму представнику отримувати добросовісне погашення боргу.

Вина ОСОБА_2 в порушенні зобовязання відсутня у звязку з тим, що ОСОБА_1 за вказаною в договорі адресою не проживав та ухилився від виконання зустрічного обовязку за договором позики. Погашення боргу через депозитний рахунок нотаріуса є правом, а не обовязком боржника. Про те, що ОСОБА_1 за вказаною в договорі адресою не проживав ОСОБА_2 стало відомо тільки з відповіді прокурора прокуратури Харківської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 за № 04/2/4-1036-09 від 25 грудня 2015 р., тому строк позовної давності нею не пропущено.

Крім того, щодо вимоги позивача в частині стягнення неустойки у вигляді штрафу за прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором позики та додатковим договором до нього № 1 від 13 травня 2009 суд зазначає наступне.

В п. 4 договору позики від 13 листопада 2008 року, в редакції додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року, сторонами погоджено, що за прострочення будь-якого строку (п. 1 цього договору) виконання зобовязання по поверненню позики відповідач повинен сплатити на користь позивача неустойку в розмірі 5000 гривень за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення.

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки за вищезазначеним договором позики у розмірі 1830000 гривень з підстав положень ст. 549 ЦК України, яка передбачає неможливість для сторін встановлювати у договорі неустойку у вигляді твердої грошової суми, та невідповідності п.4 договору позики вимогам закону.

Таким чином, питання щодо відповідальності відповідача за прострочення виконання зобов'язань за договором позики від 13 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року, передбаченої п.4 зазначеного договору, вже вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому підстави для нарахування та стягнення неустойки у вигляді штрафу за спірним договором відсутні.

В силу ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вищевикладеного суд дійшов висновку, про відсутність вини ОСОБА_2 в порушенні зобовязань за договором позики від 13 листопада 2008 року, в редакції додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року у звязку з простроченням кредитора, який за місцем своєї реєстрації не проживає та постійно ніколи не проживав, ОСОБА_2 про зміну свого місця проживання не повідомив чим позбавив останню можливості здійснити належне виконання покладених на неї договором обовязків.

Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, в задоволенні ж вимог позивача за первісним позовом необхідно відмовити з підстав визнання судом прострочення кредитора, обумовлене ухиленням останнього від прийняття належного виконання за договором позики, яке полягає в тому, що

ОСОБА_1 не повідомив ОСОБА_2 про дійсне місце свого проживання чим унеможливив належне виконання за договором та фактично сприяв збільшенню обсягу відповідальності відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року позивачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 3, 16, 532, 538, 545, 549, 612, 613, 616 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних та неустойки відмовити в повному обсязі.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4 про визнання прострочення кредитора задовольнити.

Визнати прострочення кредитора ОСОБА_1 за договором позики, укладеним 13 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 3918 та додатковим договором №1 до договору позики від 13 листопада 2008 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1842.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 6090 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко