Справа №731/116/16-ц
Провадження №2/731/65/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року Варвинський районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді МОЦЬОРА О.В.,

за участю секретаря Трохименко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2016 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, яким просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, право на завершення процедури приватизації та одержання у власність земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 1,82 гектара, кадастровий номер: :03:000:0333, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за життя її мати ОСОБА_3 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 1,82 га. Розпорядженням Варвинської районної державної адміністрації від 22 лютого 2010 року було затверджено, зокрема, проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передано у її власність ОСОБА_4

Проте, 17 січня 2011 року ОСОБА_4 померла та не встигла отримати державний акт про право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно до повідомлення відділу Держкомзему у Варвинському районі від 25 вересня 2012 року державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 513546 на імя ОСОБА_4 був надрукований 02 вересня 2011 року, але не був зареєстрований і виданий та знаходиться в архіві відділу.

Спадщину після смерті матері вона прийняла в установлений законом строк. Інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, немає. Однак, коли вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,82 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, їй було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Оскільки її мати ОСОБА_4 за життя розпочала приватизацію земельної ділянки, але не завершила її, в звязку з чим право власності на земельну ділянку не було зареєстровано, вона не має змоги реалізувати своє право на оформлення права на спадщину в позасудовому порядку.

Позивач в судове засідання не зявилась, до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.91).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області в судове засідання не зявився. До початку судового засідання від сільського голови ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 92).

Представник третьої особи ОСОБА_6 до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги не визнає (а.с. 90).

Крім того, від третьої особи надійшли письмові пояснення та заперечення по справі, суть яких зводиться до того, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Крім того, позивач не навела жодних доказів, що спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Оскільки згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради № 51 від 18 грудня 1997 року ОСОБА_3 отримала у власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,43 га, то вона не мала права отримувати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га згідно розпорядження Варвинської районної державної адміністрації від 22 лютого 2010 року № 46, адже згідно ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм приватизації, визначених статтею 121 ЗК України, проводиться один раз по кожному виду використання. Таким чином, на думку третьої особи, розпорядження Варвинської районної державної адміністрації від 22 лютого 2010 року № 46 прийняте з порушенням норм земельного законодавства. Зважаючи на наведене, просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про народження та копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6, 7).

Розпорядженням Варвинської районної державної адміністрації від 22 лютого 2010 року № 46 було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності ОСОБА_2, Світличненської та Макіївської сільських рад, передано зазначені земельні ділянки у власність громадянам згідно додатку та надано дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с. 11, 12).

В додатку до розпорядження № 46 під номером 175 зазначена ОСОБА_3, жителька с. Остапівка, вул. Перемоги, 4, площа земельної ділянки 1,82 га.

17 січня 2011 року ОСОБА_3 померла (а.с. 8).

Відповідно до повідомлення відділу Держкомзему у Варвинському районі № 1828/01-12 від 25 вересня 2012 року державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 513546 на імя ОСОБА_4 був надрукований 02 вересня 2011 року, але не був зареєстрований і виданий та знаходиться в архіві відділу (а.с. 10).

Таким чином ОСОБА_4 за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 1,82 га, але не встигла отримати державний акт про право власності на вказану земельну ділянку в звязку зі смертю.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку прийняла її дочка ОСОБА_1 (а.с. 53).

17 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,82 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, проте, їй було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с. 9).

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

З матеріалів справи вбачається, що право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку зареєстровано не було, оскільки ОСОБА_4 за життя розпочала приватизацію земельної ділянки, але не завершила її.

Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Згідно ст. 122 Земельного кодексу України № 2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року в редакції, яка діяла станом на 22 лютого 2010 року, районні державні адміністрації на їх території передавали земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для сільськогосподарського використання.

Отже, ОСОБА_4 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного на той час законодавства України.

Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України в редакції, яка діє з 01 липня 2013 року, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто, в даний час в Чернігівській області функції з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності виконує Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Пунктом 3.5. листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року передбачено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування прав на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

За таких обставин суд не бере до уваги пояснення третьої особи про неможливість задоволення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, адже позивач цього і не просить.

Натомість позивачем заявлено вимогу про визнання права на завершення процедури приватизації та одержання у власність земельної ділянки, що повністю відповідає позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.5 листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Суд також не може взяти до уваги твердження Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про незаконність розпорядження Варвинської районної державної адміністрації від 22 лютого 2010 року № 46 в звязку з тим, що зазначене розпорядження ніким не оспорювалось, а тому є чинним та має виконуватись. Третя особа не використала своє право на звернення до суду з позовом про визнання розпорядження від 22 лютого 2010 року № 46 незаконним.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Розмір земельної ділянки особистого селянського господарства може бути збільшений у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та її спадкування членами особистого селянського господарства відповідно до закону. Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, ОСОБА_4 за життя в будь-якому разі мала повне право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,57 га (2,00 0,43).

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно пунктів «б» та «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини та безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ст. 5 ЦК України до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення.

Згідно розпорядження Варвинської районної державної адміністрації від 22 лютого 2010 року № 46 ОСОБА_3 за життя отримала у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності ОСОБА_2 сільської ради площею 1,82 га та розпочала процедуру її приватизації.

Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її.

Позивач ОСОБА_1 виявила свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за нею всіх прав спадкодавця.

Інших спадкоємців першої черги за законом, в тому числі тих, які мають право на обовязкову частку у спадщині, та спадкоємців за заповітом після смерті ОСОБА_4 немає.

ОСОБА_2 сільська рада Варвинського району Чернігівської області позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Обставини, викладені третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у письмовому запеченні не можуть самі по собі бути підставою для відмови у позові.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5, 15-16, 20, 25 ЦК України, ст.ст. 174, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення процедури приватизації та одержання у власність земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 1,82 гектара, кадастровий номер: :03:000:0333, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Варвинського району Чернігівської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 17 січня 2011 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Моцьор