АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 25 січня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н на суму 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 31 серпня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 12520,10 грн., яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від10 листопада 2014 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від10 листопада 2014 року скасовано та передано на новий розгляд до суду апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 січня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №б/н на суму 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконує, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за нею станом на 31 серпня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 12520,10 грн., яка складається з наступного: 5721,23 грн. - заборгованість за кредитом, 4885,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1079,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 584,29 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Судом першої інстанції в ході розгляду справи було встановлено, що внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань, остання допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого, станом на 31 серпня 2013 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 12 520,10 грн., яка складається з наступного: 5721,23 грн. - заборгованість за кредитом, 4885,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1079,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина; 584,29 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутись до суду у межах строку позовної давності і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові, тому, суд першої інстанції посилався саме на сплив позовної давності. Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно умов та правил надання банківських послуг, терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором не встановлено.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61 цс 14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно п. п. 3.1.1. Розділу II Умов строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця (а.с.9).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії картки, виданої ОСОБА_2 25 січня 2008 року, становить два роки та сплив 25 січня 2010 року, а тому із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у жовтні 2013 року банк звернувся із пропуском позовної давності, про яку заявлено стороною спору.

Разом з тим, висновків про те, на підставі яких даних встановлено, що граничний строк дії виданої ОСОБА_2 платіжної картки сплив 25 січня 2010 року, суд першої інстанції не мотивував.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Крім того, останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснила у 2012 році, що підтверджується доказами, наданими стороною позивача (а.с.51-68). є додатковим підтвердженням того, що термін дії картки не міг сплинути у 2010 році, у зв'язку з чим перебіг позовної давності перервався.

Крім того, платіжна картка ОСОБА_2 перевипускалася на строк дії до січня 2012 року.

Зазначені обставини були перевірені колегією суддів.

Договором-заявою про встановлення кредитного ліміту від 25.01.2008 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн. Умовами договору-заяви встановлено право Банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

На підтвердження факту збільшення та зменшення розміру кредитного ліміту позивачем було надано докази, а саме, примірники договорів-заяв, що підписані сторонами: від 25.09.2008 року де зазначено кредитний ліміт у сумі 7000 грн.; від 10.06.2009 року де зазначено кредитний ліміт у сумі 6500 грн.; від 25.09.2008 року де зазначено кредитний ліміт у сумі 7000 грн. Також, зазначене підтверджено випискою по особовому рахунку відповідача (а.с.204-224). Згідно наданих договорів убачається, що відповідачу видавались картки у зв»язку з відкриттям 17.01.2008 року рахунку № НОМЕР_1 № НОМЕР_2, № НОМЕР_3. Крім того, позивач особисто зверталась із заявою до позивача про перевипуск карти № НОМЕР_3 у зв»язку зі зміною прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 Відповідачем особисто отримано 16.07.2009 року картку № НОМЕР_4. Згідно до наданих інформацій по вказаним карткам, строк їх дії визначений до 01.2012 року.

Оскільки, позивач звернувся до суду 24.10.2013 року, тому, колегія судів приходить до висновку, що позивач звернувся у межах позовної давності.

Таким чином, доводи заперечень відповідачки на апеляційну скаргу про те, що кредит брала на 1000 грн. а тому не міг утворитися борг по тілу кредиту на 5000 грн., від якого нараховані й інші суми заборгованості не можна взяти до уваги, як необґрунтовані.

Банком було надано детальний розрахунок заборгованості.

Натомість відповідачкою не було спростовано наданий розрахунок ні в суді першої, ні апеляційної інстанції, як не було спростовано строк дії карток до 01.2012 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви, у розмірі 344,10 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.01.2008р. станом на 31 серпня 2013 року в розмірі 12520,10 грн., яка складається з наступного: 5721,23 грн. - заборгованість за кредитом, 4885,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1079,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 584,29 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 344,10 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез