Справа № 428/2610/15-ц
Провадження № 2/428/158/2016
20 травня 2016 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Олійник В.М.,
при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,
за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надано.
Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення повісток за зареєстрованою адресою, а також розміщення обяви про виклик до суду в друкованому ЗМІ. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст.1166 УК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також: шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З наданих суду матеріалів вбачається, що дійсно 13.10.2014 року приблизно о 19 годині 40 хвилин ОСОБА_3 керуючи автомобілем Мерседес-Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по пр-ту Космонавтів в м.Сєвєродонецьку, в районі б.№ 7, не переконавшись у безпеці маневру, змінив напрямок руху вліво, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення спочатку з припаркованим біля правого краю проїзної частини в напрямку свого руху автомобілем ЗАЗ-ДЕУ, реєстраційний номер НОМЕР_2, а потім з автомобілем Нісан-Тіна, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, що рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі руху, в результаті чого автомобілі були пошкоджені, а водій ОСОБА_2 отримав, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, забій, садна правого колінного суглоба, 4-го пальця лівої кисті, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень. За даним фактом кримінальне провадження було припинено 22.10.2014 року на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 22.10.2014 року
У відповідності до постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у сумі 425 грн.
Згідно висновку № 176 складеного 12.12.2014 року, експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки збитків, завданих власнику транспортного засобу вартість матеріального (майнового) шкоди, з технічної точки зору, заподіяної ОСОБА_2, на момент ушкодження становить 107357 грн. 31 коп.
Щодо вимог позивача відносно стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи пояснення, що містяться в п.9 Постанови Пленуму ВС України № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. з наступними змінами, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з принципів розумності, зваженості та справедливості, тому суд вважає розмір моральної шкоди в 1699,99 гривень недостатньо мотивованим, так як позивачем не було надано належних доказів глибини його фізичних і душевних страждань.
Позивачем було обґрунтовано факт спричинення йому моральної шкоди, однак з урахуванням обставин справи суд вважає за необхідне зменшити суму відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується розрахунком компенсації витрат на правову допомогу, а також квитанцією № 8 відповідно до якої позивач сплатив 3000 грн. адвокату за ведення кримінальної та цивільної справ.
Сплата позивачем судового збору підтверджено квитанцією №8 від 25.03.2015 року.
У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224, 225 ЦПК України, ст.ст.23, 323, 803, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постанови Пленуму ВС України № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. з наступними змінами, суд -
Позов представника позивача адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду спричинену внаслідок ДТП в сумі 1000 грн.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 3663,57 грн., що складаються зі сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 663,57 грн. та витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 3000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник