ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області:

за головуванням судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадщину посилаючись на те, що її батькам, кожному по 1/2 частині, на праві приватної власності належав житловий будинок в смт.Борова по вул.Миру 7 Фастівського району Київської області. Батько ОСОБА_2 помер 08 листопада 1976 року. Після смерті батька відкрилася спадщина на його частину будинку. ОСОБА_3, як дружина померлого та матір позивача, прийняла спадщину шляхом фактичного її прийняття так, як постійно проживала в спадковому будинку. 19 травня 2007 року померла матір позивача. Після її смерті відкрилася спадщина на майно спадкодавця до складу якого уввійшов вказаний житловий будинок. Спадкодавиця залишила заповіт, яким заповідала все своє майно позивачці. При зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що після смерті матері позивач звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадкового майна. Приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. В іншій спосіб ніж звернення до суду з даним позовом захистити свої права на спадкове майно у позивача немає.

Відповідач Борівська селищна рада надала до суду письмову заяву де просять справу слухати у відсутність їх представника, проти позову не заперечують.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази по справі, суд вважає позовні вимоги підлягають до задоволення.

Так, матеріалами справи встановлено, що 19 травня 2007 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК №361592 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 12.03.2016 року (а.с.10). Після її смерті відкрилася спадщина на майно до складу якого уввійшов житловий будинок №7 по вул.Миру (Леніна) в смт.Борова, Фастівського району Київської області, 1/2 частина якого, належала спадкодавиці на підставі свідоцтва на право власності виданого Борівською селищною радою 03.12.1952 року та 1/2 його частини належала її чоловіку ОСОБА_2, який помер 08 листопада 1976 року (а.с.11). Після його смерті ОСОБА_3, як дружина померлого, прийняла спадкове майно шляхом фактичного вступу.

Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ОСОБА_3 до і після смерті чоловіка проживала в спадковому житловому будинку, всі належні документи на будинок зберігалися у неї, і вона здійснювала всі витрати по його утриманню.

Спадкодавиця залишила заповіт посвідчений ОСОБА_4, секретарем виконкому Борівської селищної ради народних депутатів від 26.06.1992 року, зареєстровано в реєстрі за №140, яким заповідала все належне їй майно своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.14).

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого даним кодексом, він не заявив про відмову від неї.

Позивач постійно проживала разом з спадкодавицею в спадковому будинку і згодом звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини але приватним нотаріусом ОСОБА_5, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в звязку з тим, що 1/2 частина вказаного житлового будинку після смерті чоловіка не були перереєстровані на померлу (а.с.16).

Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ Про нотаріат відмова нотаріуса є обгрунтованою.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з письмових матеріалів, а саме довідки Фастівського БТІ та технічного паспорта на житловий будинок, вказаний будинок зареєстрований по праву приватної власності 1/2 частина за ОСОБА_2 та 1/2 частина за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право власності видане Борівською селищною радою згідно рішення виконавчого комітету від 26.11.1952 року №22 (а.с.6-8).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.3,10,11,60,212,215 ЦПК України, на підставі ст.ст.1220-1222,1258,1261,1268,1269, 1274 ЦК України, ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок №7 по вул.Миру (Леніна) в смт.Борова Фастівського району Київської області, як спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 19 травня 2007 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ Г.В.Соловей