Справа № 530/362/16-ц
Номер провадження 2/530/259/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи: Реєстраційна служба Зіньківського РУЮ Полтавської області, Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи: Реєстраційна служба Зіньківського РУЮ Полтавської області, Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

В судове засідання позивачі не з»явилися, направивши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача, Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено що, 26 листопада 2014 року у віці 72 років помер ОСОБА_4, свідоцтво про смерть серії І-КЕ № 287410 (а.с.7).

Згідно довідки, Удовиченківської сільської ради, на день смерті ОСОБА_4, був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_1 дочка (а.с.13).

До спадкової маси померлого ОСОБА_4 входить земельна ділянка площею 3,44 га, розташована на території Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, право на яку він мав відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 2027617 (а.с.18) та частка житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Левченки, вул.Фрунзе,22, Зіньківського району, Полтавської області.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї.

Позивачка, ОСОБА_1, донька спадкодавця, прийняла спадщину після померлого батька, а його дружина, позивачка ОСОБА_2, відмовилася від обов»язкової частки спадщини.

При зверненні позивачки до Зіньківської державної нотаріальної контори по питанню отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно житловий будинок, її було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів, оскільки спадкове господарство мало статус колгоспного двору станом на 01.07.1990 року (а.с.25).

Відповідно до довідки Удовиченківської сільської ради, домогосподарство за адресою с.Левченки, вул.Фрунзе,22, Зіньківського району, Полтавської області згідно погосподарської книги № 5, особовий рахунок № 282 станом на 01.07.1990 року відносилося до типу колгоспного двору. Членами двору станом на 01.07.1990 року були: ОСОБА_5 голова двору, померла 29.03.1992р. (а.с.9), ОСОБА_4 син, помер 26.11.2014 р., ОСОБА_2 - невістка, ОСОБА_3 онук (а.с.14). Тому фактично майно колгоспного двору належало по ? частині кожному.

Станом на день смерті ОСОБА_5, за даресою с.Левченки, вул.Фрунзе,22, Зіньківського району, Полтавської області проживали: ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а отже частку у майні колгоспного двору померлої ОСОБА_5 успадкував її син ОСОБА_4. Проте за життя він не встиг оформити це нотаріально.

Відповідно до заповіту, ОСОБА_4 належну йому земельну ділянку площею 3,44 га та належну йому частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Левченки, Зіньківського району, Полтавської області заповів дочці, ОСОБА_1 (а.с.22).

Факт родинних відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 серії V-УР № 0021151 (а.с.10), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.12) та листом Відділу ДРАЦС від 13.05.2015 року (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії VІІІ-УР № 516503, 03.09.1967 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та обом присвоєно прізвище ОСОБА_4.

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, господарство №22 по вулиці Фрунзе в селі Левченки, Зіньківського району, Полтавської області в цілому складається з будівель та споруд позначених на плані земельної ділянки в технічному паспорті літерами: житловий будинок А-1, літня кухня Б,б, сарай В, сарай Г, сарай Д, погріб д, сарай Е, вбиральня Ж, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний № 3 (а.с.15-17).

Згідно ст. 346 ч.1 ЦК України, у разі смерті власника право власності припиняється. Згідно п. 4.20 Гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У роз'ясненнях п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених Законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". Відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач бажає прийняти спадщину.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_8 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а тому він підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивачка є спадкоємцями за заповітом та членами колгоспного двору. а право власності ніким не оспорюється.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, треті особи: Реєстраційна служба Зіньківського РУЮ Полтавської області, Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, мешканкою с.Удовиченки, Зіньківського району Полтавської області право власності на земельну ділянку площею 3,44 га, що розташована на території Удовиченківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 2027617, виданого 27.12.2003 року, мав померлий 26.11.2014 року ОСОБА_4 - в порядку спадкування за заповітом.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, мешканкою с.Удовиченки, Зіньківського району Полтавської області право власності на 2/4 частини житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, розташованого по вулиці Фрунзе,22 в селі Левченки, Зіньківського району, Полтавської області, який в цілому складається з будівель та споруд позначених на плані земельної ділянки в технічному паспорті літерами: житловий будинок А-1, літня кухня Б,б, сарай В, сарай Г, сарай Д, погріб д, сарай Е, вбиральня Ж, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний № 3 , право на які мав померлий 26.11.2014 року ОСОБА_4 - в порядку спадквання за заповітом.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, мешканкою с.Левченки, Зіньківського району Полтавської області право власності на 1/4 частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, розташованого по вулиці Фрунзе,22 в селі Левченки, Зіньківського району, Полтавської області, який в цілому складається з будівель та споруд позначених на плані земельної ділянки в технічному паспорті літерами: житловий будинок А-1, літня кухня Б,б, сарай В, сарай Г, сарай Д, погріб д, сарай Е, вбиральня Ж, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний № 3 - як за членом колгоспного двору, в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код 2, мешканцем с.Лиман Другий, Решетилівського району, Полтавської області право власності на 1/4 частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, розташованого по вулиці Фрунзе,22 в селі Левченки, Зіньківського району, Полтавської області, який в цілому складається з будівель та споруд позначених на плані земельної ділянки в технічному паспорті літерами: житловий будинок А-1, літня кухня Б,б, сарай В, сарай Г, сарай Д, погріб д, сарай Е, вбиральня Ж, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний № 3 - як за членом колгоспного двору, в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_9