Справа № 192/960/16-ц
Провадження № 2/192/145/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" квітня 2016 р.Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.
за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про виселення,
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач ОСОБА_1 22 лютого 2008 року уклали договір іпотеки №DNU0GK08661584, відповідно до п.35.3 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 64,70 кв. м, житловою площею 44.60 кв. м, розташований по вул. Бабушкіна,17 в с. Костянтинівка Солонянського району Дніпропетровської області, який належить останньому на праві власності на підставі купівлі-продажу.
Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі та надав відповідачеві кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, а відповідач в порушення умов кредитного договору не надав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в звязку з чим банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
13 травня 2015 року судом винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ«Приватбанк», а рішення суду відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.1109 Житлового кодексу України є підставою для виселення всіх мешканців, які зобовязані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги, а в разі якщо мешканці не звільняють житловий будинок у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду, у звязку з чим вони змушені звернутися з позовом до суду про виселення відповідача, якому направлені письмове повідомлення, з житлового будинку, який є предметом іпотеки.
В судове засідання представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.54,56,59), не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника по наявних у справі доказах, позов підтримали в повному обсязі, а у разі неявки відповідача не заперечували проти розгляду справи в порядку заочного провадження (а.с.63,64).
Відповідач ОСОБА_1, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання - АДРЕСА_1 (Красногвардійський район) (а.с.6,25,39,55), звідки судові повістки про виклик його до суду повторно повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.49,50, 62,63), що свідчить про те, що насправді відповідач не проживає за вказаною адресою, в судове засідання 28 квітня 2016 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив, як не надав і заперечень проти позову та заяву про розгляд справи за його відсутності.
До висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного.
Судові повістки-виклики в судове засідання на ім'я відповідача ОСОБА_1 направлялись судом за місцем реєстрації його місця проживання, які повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.
У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.
Оскільки відповідачу ОСОБА_1 судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, то суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача (а.с.70 т.2) в порядку заочного провадження по наявних у справі доказах.
Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.
Згідно положень частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Судом встановлено, що між позивачем - КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.29), та ОСОБА_1 21 лютого 2008 року було укладено кредитний договір №DNU0GK08661584, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 55 000 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2018 року та зобовязався здійснювати згідно графіка погашення кредиту щомісячно в період з 21 по 28 число кожного місця шляхом сплати щомісячного платежу в сумі 810 доларів США, при цьому згідно п.8.3, п.8.4 договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником своїх зобовязань за даним договором виступає іпотека будинку, який розташований по вул. Бабушкіна,17 в с. Костянтинівка Солонянського району Дніпропетровської області, загальною площею 64,70 кв. м, житловою площею 44.60 кв. м (а.с.9-10).
Термін дії договору іпотеки згідно п.30 визначено до повного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.
Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року (а.с.14-20) було задоволено частково позов публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково.
Звернуто стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 житловий будинок №17 по вул. Бабушкіна в с.Костянтинівка Солонянського району Дніпропетровської області загальною площею площею 64,70 кв.м, житловою площею 44.60 кв.м в рахунок погашення заборгованості за укладеним між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» кредитним договором №DNU0GK08661584 від 21 лютого 2008 року станом на 05 червня 2013 року в розмірі 1 356 750 (один мільйон триста пятдесят шість тисяч сімсот пятдесят) гривень 27 копійок шляхом укладанням публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк від імені іпотекодавця ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, згідно з оцінкою, проведеною субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна, з правом отримання витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування та здійснення всіх дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривня 00 копійок.
В той же час, судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог про виселення відповідача, а рішення суду набрало законної сили 20.06.2015 року (а.с.14-20).
25 лютого 2015 року позивач на адресу відповідача надіслав повідомлення про добровільне звільнення ним та зареєстрованими особами предмету іпотеки - житлового будинку №17 по вул. Бабушкіна в с.Костянтинівка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.21-24), проте вимоги повідомлення в добровільному порядку не виконані і на час розгляду справи судом.
За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Так, згідно із ч. 1,2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, але як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, при цьому під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК Української РСР.
Судом встановлено, що згідно довідки Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №136 від 18 квітня 2016 року в житловому будинку №17, який є предметом іпотеки та розташований по вул. Бабушкіна в с.Костянтинівка Солонянського району Дніпропетровської області, ніхто не зареєстрований і не проживає (а.с.58), а місце проживання відповідача ОСОБА_1 в установленому законом порядку зареєстроване за іншою адресою: АДРЕСА_1 (Красногвардійський район), про що зазначено і позивачем в позовній заяві та у відомостях адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області (а.с.6,25,39,55). Будь-яких інших доказів щодо проживання відповідача ОСОБА_1 у житловому будинку, який є предметом іпотеки, позивачем суду не надано, а судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 в спірному житловому будинку не проживає, а відповідно відсутні і підстави для задоволення позову про його виселення, у звязку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволені позову судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду несе сам позивач.
На підставі викладеного, керуючись ст. 109 ЖК УРСР, ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215ЦПК України, суд
В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про виселення відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: суддя