АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/917/2016 Головуючий в І інстанції Францішко Ю.В.
Доповідач Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року квітня місяця 27 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової О.М.
СуддівБазіль Л.В.
Іванової І.П.
При секретаріПрушинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та матеріальної шкоди за договором прокату автомобіля,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 03 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_7 було укладено договір оренди автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску. Вказаний автомобіль, у відповідності до договору, використовувався ним з метою здачі його в прокат.

03 червня 2014 року він уклав договір прокату з ОСОБА_5, за умовами якого він передав останньому в тимчасове платне користування для особистих потреб зазначений вище автомобіль на строк до 03 липня 2014 року, що підтверджується актом приймання-передачі.

Згідно п. 5.2 договору прокату розмір оплати за використання транспортного засобу становить 400 грн. за добу.

03.07.2015 року, тобто через рік після закінчення строку дії договору транспортний засіб було повернуто йому в пошкодженому стані. Автомобіль знищено повністю під час ДТП за участю відповідача ОСОБА_5, яке сталось 06.07.2014 року.

Позивач вважає, що відповідач не виконав п.3.23 договору прокату, яким на нього покладено обов'язок по закінченню строку дії договору повернути наймодавцю транспортний засіб у технічно справному стані за актом приймання-передачі.

Сума боргу за фактичне використання автомобіля за три дні до ДТП складає 1200 грн., 3% річних за прострочення боргу складають 62, 27 грн., збільшення боргу з урахуванням індексу інфляції - 863, 48 грн., пеня за прострочення договору - 288, 78 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просив стягнути упущену вигоду, оскільки через невиконання відповідачем умов договору він втратив дохід, який на добу мав складати 400 грн., а за 347 днів (з 06.06.2014 року по 03.02.2016 року) міг бути 138800 грн.

Під час розгляду справи в суді позивач змінив позовні вимоги, збільшив нарахування основного боргу, виходячи з того, що транспортний засіб за договором повинен був використовуватись 30 днів і визначив його у розмірі 12 000 грн., а відповідно, збільшив 3% річних за прострочення боргу до 395, 51 грн.; суму, яка підлягає нарахуванню як індекс інфляції збільшив до 7011, 05 грн.; пеню - до 4183, 56 грн. Також просив стягнути з відповідача штраф, на підставі п. 5.4 договору прокату, у подвійному розмірі від суми, встановленої за добу використання транспортного засобу, а саме, 300 800 грн., а всього просив стягнути 324 390, 12 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2015 року позов задоволено в повному об'ємі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить зазначене рішення суду скасувати і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач її доводи не визнає, вважає, що судом ухвалено рішення з додержанням норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись нормами права, які регулюють відповідальність за порушення зобов'язання, виходив із того, що ОСОБА_5, як наймачем транспортного засобу, не виконано умови договору прокату та не повернуто орендований транспорт у справному стані в обумовлений у договорі строк.

Проте до такого висновку суд прийшов, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 03.02.2014 року між позивачем, як фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_7, яка є фізичною особою був укладений договір оренди автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску. П.2 договору передбачено, що вказаний автомобіль надається орендарю для здачі його в прокат. Договір нотаріально не посвідчений, а тому, відповідно до ч.2 ст.799, ч.1 ст.220 ЦК є нікчемним (а.с.6).

03.06.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір прокату транспортного засобу №1500, за умовами якого позивач передав відповідачеві у тимчасове платне користування зазначений автомобіль.

У договорі сторони погодили, що транспортний засіб буде використовуватись наймачем в період часу з 16:54 год. 03.06.2014 року по 16:54 год. 03.07.2014 року (п.1.3 договору).

Наймач зобов'язаний забезпечити зберігання транспортного засобу на весь період його експлуатації, починаючи з моменту його отримання від наймодавця за актом прийому-передачі аж до повернення його наймодавцю також за актом прийому-передачі (п.3.18 договору).

У разі пошкодження або знищення предмета договору наймодавець має право вимагати від наймача відшкодування в повній мірі заподіяних збитків під час використання транспортного засобу та упущеної вигоди (п.3.7 договору).

Це право кореспондується із обов'язком наймача у разі пошкодження транспортного засобу з його вини відшкодувати наймодавцю заподіяну матеріальну шкоду в повному розмірі відповідно до висновку компетентного органу та з урахуванням втрати товарного вигляду (п.3.19 договору).

Також у п.3.20 договору передбачено, що у разі знищення транспортного засобу, який є предметом договору з вини наймача або третіх осіб, якщо наймачем не вжито заходів до збереження транспортного засобу, останній зобов'язаний відшкодувати наймодавцю в повному розмірі вартість транспортного засобу відповідно до договору страхування транспортного засобу.

П.3.26 договору передбачено, що в разі пошкодження транспортного засобу у випадку дорожньо-транспортної пригоди наймач зобов'язаний: негайно повідомити наймодавця, викликати представників ДПС ДАІ за місцем пригоди, отримати довідку від працівників ДАІ про пошкодження транспортного засобу або ДТП, копію протоколу про адміністративне правопорушення, встановити та записати всі дані як свідків, так і очевидців пригоди.

Аналіз викладених положень договору прокату свідчить про те, що за наявності вини наймача у пошкодженні орендованого транспортного засобу він несе повну матеріальну відповідальність перед наймодавцем.

Однак у даному позові питання відшкодування наймачем шкоди позивачем не ставиться.

З матеріалів кримінального провадження, які надійшли на запит апеляційного суду вбачається, що 07.06.2014 року близько 22 год. на 23 км автодороги Цюрупинськ-Скадовськ поблизу м. Гола Пристань сталася дорожньо-транспортна пригода: автомобіль марки Mitsubishi Lancer під керуванням ОСОБА_5 з'їхав з проїжджої частини і перекинувся, водій та пасажири отримали тілесні ушкодження.

На підставі постанови слідчого управління МВС України в Херсонській області від 17.06.2014 року пошкоджений автомобіль визнано речовим доказом у справі й передано на зберігання ОСОБА_6, що також підтверджується розпискою останнього про його отримання.

Зазначені докази спростовують твердження позивача про те, що автомобіль йому повернуто 03.07.2015 року, а також свідчать про те, що наймач був позбавлений можливості повернути автомобіль наймодавцю за актом приймання-передачі, оскільки він вже був переданий останньому слідчим органом. Отже підстави для застосування до ОСОБА_5 штрафу за порушення п.3.12, 3.22 договору прокату (неповернення транспортного засобу у справному стані в обумовлений строк) відсутні.

Матеріалами справи підтверджується, що з моменту передачі автомобіля відповідачу і до моменту повернення його позивачу пройшло 14 днів.

Відповідно до п. 5.1 та п.5.2 договору прокату оплата за використання транспортного засобу, який є предметом договору, проводиться в день підписання договору.

Апелянт зазначає, що в день підписання договору ним сплачено позивачу 5600 грн., про що зазначено в акті приймання-передачі і позивачем цей доказ не спростовано.

Таким чином 14 днів перебування автомобіля у відповідача ним попередньо оплачені (14 днів х 400 грн. = 5600 грн.), а тому підстави для стягнення з нього оплати за користування автомобілем до 03.07.2014 року та нарахувань, передбачених ст.625 ЦК, на думку судової колегії, відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи було порушено норми матеріального права, не дано оцінку наявним у справі доказам, неповно з'ясовано всі обставини по справі та задоволено позовні вимоги за відсутності правових підстав для їх задоволення, отже апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Голопристанського районного суду м. Херсона від 24 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис О.М.Полікарпова

Судді два підписи Л.В. Базіль

І.П. Іванова

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 05 травня 2016 року

Рішення набрало законної сили 27 квітня 2016 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання О.В. Прушинська