Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/84/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Стрєльнікова Д.В.

при секретарі Куртась К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 і її представника адвоката ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3, а також представника відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5; представника відповідача ОСОБА_6 сільради ОСОБА_7,

розглянувши 19 квітня 2016 року в місті Миколаєві в залі суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу:

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Миколаївський районний відділ Державної міграційної служби України у Миколаївській області, про визнання ордеру недійсним, виселення та вселення осіб до жилого приміщення, а також зобов'язання вчинити дії третій особі;

за зустрічним позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_1 при визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

22.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 сільради про визнання недійсним ордеру на вселення ОСОБА_3 і членів його родини до квартири АДРЕСА_1. Одночасно позивач просила висилити ОСОБА_3 і членів родини останнього із зазначеного житлового приміщення, вселити її (позивача), а також зобов'язати Миколаївський РВ ДМС України у Миколаївській області зареєструвати її в цьому житловому приміщенні, та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3 і ОСОБА_4

26.05.2015 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги, залучивши до участі у справі в якості відповідачів, окрім ОСОБА_6 сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а в якості третьої особи Миколаївський РВ ДМС України у Миколаївській області. Також в частині вимог про виселення уточнила їх і просила виселити із спірного житлового приміщення ОСОБА_3 і ОСОБА_4. В решті позовні вимоги залишила без змін.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.06.2000 року, вона разом із її батьками була визнана такою, що втратила право користування квартирою № 15 в будинку № 1 по вул. Зеленій в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області. На момент ухвалення зазначеного рішення суду вона була малолітньою.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17.09.2014 року рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.06.2000 року стосовно неї скасоване і у позові прокурора Миколаївського району в інтересах ЖЕК ОСОБА_6 сільради про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено.

Позивачка також зазначила, що в спірній квартирі на даний час мешкають сторонні особи сім'я Петрук. Посилаючись на порушення своїх житлових прав, а також на незаконність вселення сім'ї Петрук до спірної квартири, позивач просила задовольнити вище наведені позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач і її представник позовні вимоги підтримали і підтвердили викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_3, а також представник відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 первісний позов не визнали і 10.11.2015 року подали зустрічний позов про визнання позивача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2. Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідачі отримали спірне жиле приміщення на законних підставах та зробили в ньому капітальний ремонт. Відповідачі також вказують на те, що на час отримання ними ордеру на жиле приміщення позивачка разом із членами своєї родини не проживала в спірній квартирі з 1997 року, тобто понад шість місяців. До того ж члени родини позивача привели жиле приміщення в непридатний для проживання стан. Це жиле приміщення також не було збережено за позивачем на час її відсутності. Відтак, на думку відповідачів, позивач втратила право користування спірною квартирою.

Ухвалою суду від 11.11.2015 року первісний і зустрічний позови об'єднані в одне провадження.

Представник відповідача ОСОБА_6 сільради в судовому засіданні пояснила, що за давністю розглядуваних обставин вона не може дати пояснення по суті первісного і зустрічного позовів. Однак вважала, що порушені житлові права позивача мають бути поновлені.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши заяву, зі змісту якої вбачається, що він не заперечує проти судового розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, допитавши свідків та, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17.09.2014 року рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.06.2000 року в частині визнання ОСОБА_1 особою, що втратила право користування квартирою № 15, буд. № 1 по вул. Зеленій с. Надбузьке Миколаївського району скасоване і в цій частині постановлене нове рішення. У задоволенні позову прокурора Миколаївського району Миколаївської області в інтересах житлово-експлуатаційної контори ОСОБА_6 сільської ради Миколаївського району про визнання ОСОБА_1 особою, що втратила право користування квартирою № 15, буд. № 1 по вул. Зеленій, с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. (а.с. 5-6)

Ухвалюючи своє рішення апеляційний суд встановив той факт, що спір у цивільній справі був вирішений судом першої інстанції за зверненням особи (ЖЕК ОСОБА_6 сільради), яка не є учасником спірних правовідносин, оскільки спір не стосується її прав та обовязків, визначених статутом і нормами ЖК України. Через це висновки рішення (місцевого суду) не можна вважати такими, що відповідають дійсним обставинам та вимогам норм матеріального і процесуального права. В іншій частині рішення місцевого суду не оскаржувалося, а тому не переглядалося в апеляційному порядку.

Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого.

Згідно ст. 9 ч.ч. 4, 5 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

У відповідності до ст. 6 ЦК УРСР (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) захист цивільних прав здійснюється, окрім іншого, в установленому порядку судом шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право.

Факт порушення житлових прав позивачки, а також членів її родини встановлено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17.09.2014 року і дані обставини, в силу ст. 61 ч. 3 ЦПК України, окремому доказуванню не підлягають.

Так апеляційний суд зазначив, що в спірній квартирі проживали та були зареєстровані на підставі ордеру № 166 від 30.05.1990 р. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 З 1997 року, тобто після народження, в спірній квартирі стала проживати і позивачка ОСОБА_1, яка є дочкою ОСОБА_9

Члени родини позивачки припинили проживати у спірній квартирі з 19.08.1999 року і дане жиле приміщення зберігалося за ними до 19.02.2000 року. З 19.01.2000 року матір малолітньої ОСОБА_1 ОСОБА_9 затримана та поміщена до ІТУ в якості запобіжного заходу у кримінальній справі, а в подальшому засуджена до позбавлення волі. Таким чином малолітня дитина (позивачка) з цього часу з вини матері була позбавлена батьківського піклування, і за таких обставин її тимчасова відсутність у квартирі мала місце з поважних причин.

Таким чином, з огляду на встановлені факти та норми матеріального права, порушене право позивачки на житло підлягає захисту, шляхом її вселення до раніше займаного нею жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

Судом також встановлено, що спірне житлове приміщення знаходиться на балансі ОСОБА_6 сільської ради і в ньому з 06.10.2000 року постійно проживає відповідач ОСОБА_3, а з 07.09.2005 року постійно проживає дочка останнього ОСОБА_4 ОСОБА_11 особи зареєстровані і проживають в зазначеному жилому приміщенні на підставі ордеру № 3 від 29.09.2000 року, який видано згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради № 44 від 12.09.2000 року Про перерозподіл звільненого житла в сел. ОСОБА_6, яке прийняте відповідно до рішення Миколаївського районного суду від 13.06.2000 року. (а.с. 7, 8)

Розв'язуючи позовні вимоги, суд враховує, що згідно ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. При цьому такий ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Ст. 59 ЖК УРСР встановлює підстави для визнання ордеру на жиле приміщення недійсним. Так, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

В судовому порядку встановлений факт порушення житлових прав позивачки та членів її родини, які проживали разом з нею (були зареєстровані) до 2000 року в спірному жилому приміщенні, а в подальшому, без достатніх правових підстав визнані такими що втратили право користування ним. Виходячи з цього позовні вимоги в частині визнання недійсним ордеру на спірне жиле приміщення виданого відповідачу ОСОБА_3, його дочці ОСОБА_4 та іншим членам родини, які в даний час в ньому не проживають, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Оскільки єдина правова підстав для вселення відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ордер на жиле приміщення є недійсним, вони без достатніх правових підстав займають спірне жиле приміщення. Тому в силу ст. 117 ч. 2 ЖК УРСР дані особи підлягають виселенню з наданням їм іншого жилого приміщення. Так як відповідачем ОСОБА_6 сільрадою до цього часу не вирішено питання надання відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які підлягають виселенню, іншого жилого приміщення, обов'язок надання такого приміщення слід покласти на відповідача ОСОБА_6 сільську раду (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985 р. № 2 із наступними змінами).

Разом із тим не підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині зобов'язання Миколаївського РВ ДМС України в Миколаївській області зняти відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з реєстрації в спірному житловому приміщенні та зареєструвати в ньому її (позивачку), оскільки такий спосіб захисту прав не передбачений актами цивільного законодавства. До того зазначений орган державного управління не є стороною у справі і на нього не можуть покладатися обовязки даним судовим рішенням. Одночасно дане рішення суду є підставою для його надання позивачкою третій особі при подальшій реалізації своїх прав.

Що стосується зустрічного позову відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання позивача такою що втратила право користування спірним жилим приміщенням, то з огляду на вище наведені факти і аналіз правих норм його задоволення повністю виключається. Судові витрати за зустрічним позовом слід залишити за відповідачами.

У зв'язку із задоволенням основних позовних вимог позивача з відповідачів на користь позивача належить стягнути судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, вселити до жилого приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати недійсним ордер на жиле приміщення № 3 від 29.09.2000 року, який видано ОСОБА_3 і членам його родини: дружині ОСОБА_12, дочці ОСОБА_4, дочці ОСОБА_13 згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 44 від 12.09.2000 року Про перерозподіл звільненого житла в сел. ОСОБА_6.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виселити з жилого приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_6 сільську раду Миколаївського району Миколаївської області надати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 інше жиле приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 81 грн. 20 коп. з кожного.

В решті первісних позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_11

19.04.16