Номер провадження: 22-ц/785/2422/16
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.

Панасенкова В.О.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника відповідача ТОВ «Котовський хлібозавод» -

Гуртової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Котовський хлібозавод» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ТОВ «Котовський хлібозавод» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до наказу №105-к від 04 жовтня 2011 року вона була прийнята на посаду пакувальника 3 р. в сухарний цех до ТОВ «Котовський хлібозавод», при працевлаштуванні нею було подано копію свідоцтва про народження своєї першої дитини. У 2012 році позивачка народила другу дитину та пішла у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років.

ОСОБА_4 стверджує, що при народженні другої дитини вона отримала право на додаткову відпустку у 10 календарних днів відповідно до ст. 182-1 КЗпП України та п. 1 ст. 19 ЗУ «Про відпустку», якою не встигла скористатися. Оскільки у серпні 2015 року у перший робочий день після декретної відпустки по догляду за дитиною позивачка звільнилась з роботи за угодою сторін.

Проте відповідач не провів всі передбачені законом розрахунки та не компенсував невикористану додаткову відпустку на дітей по 10 календарних днів за кожен рік перебування позивачем у трудових відносинах з підприємством відповідача.

ОСОБА_4 направила на адресу відповідача лист-заяву, у якій просила провести вказані виплати, проте вказана заява залишена поза увагою.

На підставі зазначеного, ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що 04 жовтня 2011 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу до ТОВ «Котовський хлібозавод», на той час на її утриманні перебувала лише одна дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За весь час роботи на підприємстві позивач не мала статусу «одинокої матері», що виключало її право на отримання соціальної відпустки відповідно до вимог ст. 19 ЗУ «Про відпустки». В період з 04 червня 2012 року по 08 жовтня 2012 року позивач перебувала на лікарняному у зв'язку із вагітністю та пологами. 17 серпня 2012 року позивач народила другу дитину - ОСОБА_6. Згодом лікарняний лист у зв'язку із вагітністю та пологами було закрито. 09 жовтня 2012 року ОСОБА_4 вийшла у трирічну відпустку по догляду за дитиною та перебувала у ній до 17 серпня 2015 року. 17 серпня 2015 року позивач звільнилась з ТОВ «Котовський хлібозавод» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). Таким чином позивач після відпустки жодного дня не працювала на підприємстві відповідача, а тому не мала права на соціальну відпустку, передбачену ст. 19 ЗУ «Про відпустки».

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

У судове засідання апеляційної інстанції позивач ОСОБА_4 не з'явилась, але про розгляд справи вона неодноразово сповіщалась належним чином, у останнє судове засідання була сповіщена телефонограмою, причини неявки до суду не повідомила. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України її неявка до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та її доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції у рішенні послався на ст.47 КЗпП України, згідно якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки передбачені ст. 116 КЗпП України, та ст. 83 КЗпП України відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивачка ОСОБА_4 після закінчення декретної відпустки не працювала на підприємстві відповідача жодного дня і була звільнена з роботи за згодою сторін у останній день своєї декретної відпустки та до роботи не приступала, тому застосування вище зазначених норм права передбачені ст. 83 КЗпП України до позивача застосовано бути не може.

Місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навела позивачка ОСОБА_4 у підтвердження своїх вимог, а відповідач ТОВ «Котовський хлібозавод» у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що суд не застосував до виниклих правовідносин дію ст.19 Закону України «Про відпустку», яка підлягає застосуванню до позивача, вважаючи при цьому, що період тимчасової втрати працездатності, перебування у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами і час перебування застрахованої особи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також періоди одержання виплат за окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів відносяться до страхового стажу зараховуються, що врегульовано п. 8. ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Доказом чого на думку позивача є те, що відповідач надав копію листа непрацездатності за період з 05.06.2012р. по 09.10.2012р., яким фактично ним визнається факт перебування сторін у трудових відносинах та підтверджує статус позивача як жінки яка працює. Однак ці доводи не приймається судовою колегією до уваги, оскільки позивачка не надала доказів ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, які б спростовували обставини за яких іі було відмовлено у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи 04.10.2011 р. ОСОБА_4 була прийнята на роботу до TOB «Котовський хлібозавод» пакувальником 3 р. в сухарний цех (а.с.19).

Станом на 04.10.2011 р. на утриманні позивача перебула одна дитина - ОСОБА_5, 2008 р.н (а.с.20).

В період з 04.06.2012р. по 08.10.2012р. ОСОБА_4 перебувала на лікарняному у зв'язку з вагітністю та пологами, отже (в період лікарняного) вона не працювала.

ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 народила другу дитину - ОСОБА_6, 2012 р.н (а.с.21). Згодом лікарняний лист у зв'язку з вагітністю та пологами було закрито, та 09.10.2012р. ОСОБА_4 повинна була стати до роботи на TOB «Котовський хлібозавод» (а.с.22).

09.10.2012р. ОСОБА_4 вийшла у трирічну відпустку по догляду за дитиною та перебувала у відпустці до 17.08.2015 р. (а.с.23)

17.08.2015 р. ОСОБА_4 звільнилась з TOB «Котовський хлібозавод» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) (а.с.25), отже з 04.06.2012 р. по 17.08.2015 р. ОСОБА_4 не працювала.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" - жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст.73 КЗпП України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в період з 04.10.2011р. (дата прийняття на роботу до відповідача) по ІНФОРМАЦІЯ_2. (дата народження другої дитини) на утриманні позивача ОСОБА_4 перебула одна дитина, що не надавало їй право на додаткову відпустку - вважаючи відсутність у неї (у цей період) двох або більше дітей віком до 15 років, як того вимагає ст.19 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" право на додаткову відпустку на дітей мають лише особи, які працюють (а не тільки перебувають у трудових відносинах з підприємством). Так, згідно вказаної статті Закону. для отримання згаданої відпустки, особа повинна працювати, тобто - бути залученою в процессі виробництва товарів або послуг протягом робочого дня.

З наявного у матеріалах справи листка непрацездатності у зв'язку з вагітністю та пологами вбачається що його було закрито 08.10.2012 p., а вже наступного дня 09.10.2012 р. ОСОБА_4 вийшла у трирічну відпустку по догляду за дитиною.

Відповідно до Наказу №155-В від 05.10.2012р. «про надання відпустки по догляду за дитиною» відпустка ОСОБА_4 закінчувалася 17.08.2015p., а вже 18.08.2015р. вона повинна була стати до роботи. Але 11.08.2015р. позивач подала заяву б/н від 11.08.2015р. в який просила звільнити її з 17.08.2015р. на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін). Заяву згодом було задоволено. Таким чином ОСОБА_4 звільнилась з TOB «Котовський хлібозавод» в останній день своєї відпустки - 17.08.2015р. та до роботи на підприємстві відповідача не приступала.

Таким чином, після народження другої дитини і до свого звільнення з TOB «Котовський хлібозавод» - ОСОБА_4 жодного дня не працювала (не мала робочих днів на підприємстві), а тому не мала права па соціальну відпустку, передбачену ст.19 Закону України "Про відпустки".

Отже, матеріали справи не містять відомостей, що за весь час роботи на TOB «Котовський хлібозавод» ОСОБА_4 мала статус «одинокої матері», що виключало її право на соціальну відпустку, передбачену ст.19 Закону України "Про відпустки".

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо застосування до спірних правовідносин страхового стажу, згідно до якого її повинна бути надана додаткова відпустка, оскільки позивачем помилково застосовується до спірних правовідносин поняття «страхового стажу» та ототожнює його з «трудовою зайнятостю» що дає право на додаткову соціальну відпустку, при цьому ОСОБА_4 посилається на Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також на ст. 82 КЗпП України (що стосується питання надання щорічної відпустки) та інші правові норми, які не мають відношення до правовідносин які стали предметом даного судового розгляду.

За таких обставин, доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков