_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/156/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх в інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2015 року позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх в інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 кошти у розмірі 40 804,94 грн., у якості компенсації додаткових витрат на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. Від шлюбу у сторін народився син, аліменти на утримання якого з батька стягуються за рішенням суду. У зв'язку з тим, що позивач особисто несе додаткові витрати на утримання дитини, вона змушена звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх в інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позов підтримали та просять його задовольнити. При цьому пояснили, що дитина відвідує школу раннього розвитку, басейн, дитячий центр, та оскільки обов'язок батьків щодо утримання дитини є солідарним, просять стягнути половину понесених позивачем коштів на додаткове утримання сина.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали надані письмові заперечення та просять відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач вказав, що на даний час не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, однак не ухиляється від зобов'язань щодо утримання сина, який майже постійно перебуває у батьків позивача в м. Енергодар Запорізької області. Представник пояснив, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження понесених додаткових витрат, оскільки з наданих чеків не вбачається, що вказані товари необхідні дитині, а також те, що придбані позивачем ліки були призначені лікарем, так як з цього приводу позивачем не надано письмових доказів.

Вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 18.12.2010 року сторони по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб /а.с. 10/, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2014 року розірвано /а.с. 12/.

За період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_2, актовий запис № 580, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, видного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 11/.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2014 року по справі № 520/5560/14-ц стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі ? частки заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.05.2014 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Рішення набрало чинності 04.08.2014 року /а.с. 12/.

Згідно довідки про місце проживання та склад сім'ї від 20.08.2015 року за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак, суд критично відноситься до вказаної довідки, оскільки в ході розгляду справи відповідач пояснював, що син ОСОБА_7 майже постійно перебуває у батьків позивача в м. Енергодар Запорізької області. Вказані пояснення в ході розгляду справи були підтверджені позивачем.

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на ст. 185 СК України, положеннями якої передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір понесених додаткових витрат має бути документально підтверджений належними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надано ряд квитанцій, чеків, накладних, довідку та договір /а.с. 14-36/, які суд з урахуванням положеннь ст. 58 ЦПК України, вважає такими, що не можуть вважатися належними та допустимими. Оскільки, ряд чеків не містить дати їх вчинення; деякі квитанції сплачені не позивачем, а сторонніми особами; довідка від 07.01.2015 року хоч і посвідчує відвідування дитиною дитячого навчального закладу, однак не визначає вартість таких відвідувань /а.с. 14/; ряд квитанцій містять товари, що об'єктивно призначені не для дитини сторін - хлопчика, а для дівчинки.

Окрім того, суд зазначає, що витрати на придбання одягу, продуктів харчування, ліків та меблів не можуть вважатися додатковими витратами на утримання дитини, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. Оскільки, вказані витрати за відсутності особливих обставин є закономірними витратами на дитину, та повинні покриватися аліментами, оскільки обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.

При цьому, у ході розгляду справи стороною позивача не було надано доказів щодо існування особливих обставин для понесення додаткових витрат на утримання дитини у розумінні ст. 185 СК України, а саме щодо наявності хвороби, каліцтва та особливого розвитку здібностей дитини.

Так, в ході розгляду справи судом з'ясовувалося питання щодо призначення дитині лікування та підстав придбання позивачем ліків для дитини. Сторона позивача стверджувала, що будинок АДРЕСА_2, в якому зареєстрована позивач із сином, відноситься до масиву «Радужний», який не обслуговується дитячим медичним закладом. Однак, з даним поясненням суд не може погодитись.

Відповідно до вимог діючого законодавства, а саме положень ст. 185 СК України, сторона на підтвердження вимог про наявність додаткових витрат, пов'язаних з захворюванням дитини, повинна надати суду довідку дитячого лікаря, в якій має бути зазначений діагноз, вказаний перелік призначених процедур та курс лікування, а також докази на підтвердження проходження дитиною призначеного лікування згідно із встановленим діагнозом, або докази щодо передбачуваних витрат щодо цього лікування. Однак, позивачем всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України в даному судовому провадженні не надано належних доказів щодо обставин, на які вона посилається.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При дослідженні наданих доказів, в частині суми витрат на утримання дитини, а також враховуючи надану позивач інформацію про її щомісячний дохід, суд приходить до висновку, що загальний розмір витрат на дитину, є не що інше, як витрати дідуся та бабусі, які проживають в м. Енергодар Запорізької області, та в яких знаходиться дитина сторін.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 158, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 180, 185 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» № 3 від 15.05.2006 року, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в своїх в інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.