РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Cвітловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Гонтаренко Т.М. , за участю секретаря Герко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Світловодська Кіровоградської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 у січні 2016 року звернулась з позовом до відповідача і просила ухвалити рішення яким визнати її звільнення незаконним і поновити на роботі в Світловодському міськрайонному центрі зайнятості на посаді, що відповідала б її кваліфікації та досвіду роботи ( спеціаліст з працевлаштування, диспетчер-консультант, діловод, юрисконсульт), стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та забов»язати відповідача відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 6000.00грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що працювала в Світловодському міськрайонному центрі зайнятості безперервно в відділі надання соціальних послуг з працевлаштування з 20.07.1993 року до 31.12.2015 року. Її було звільнено з роботи у зв»язку зі скороченням штатів за п.1 ст.40 КЗпП України.

Дане звільнення вона вважає незаконним, яке порушує її конституційне право на працю.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 в порядку ст.31 ЦПК України в березні 2016 року уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати наказ Державного центру зайнятості міністерства соціальної політики Управління Кіровоградського обласного центру зайнятості №357-К/О від 24.12.2015 року незаконним. Поновити її на посаді фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу організації працевлаштування населення Світловодського міськрайонного центру зайнятості та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та додали, що на дату попередження позивачки про звільнення, 30.10.2015 року у відповідача була можливість запропонувати їй роботу, а саме: посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення замість звільненої 01.11.2015 року ОСОБА_2,остання написала заяву про звільнення, ще 13.10.2015 року.Крім того, ОСОБА_1 працювала на цій посаді раніше, з 07.08.2006 року по 02.03.2015 року. Посаду провідного юрисконсульта, так як відповідно до наказу №260-К/О від 29.10.2015 року про попередження про наступне вивільнення працівників Світловодського МЦС про звільнення з 31.12.2015 року були попередженні два юрисконсульти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Посаду фахівця з питань зайнятості 1 категорії.

Крім того, вважають, що відповідачем при її звільненні не було враховано її переважне право на залишення на роботі, оскільки та має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці по відношенню до інших працівників. В сім»ї ОСОБА_1 немає інших працівників з самостійним заробітком, на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей,чоловік хворіє на туберкульоз і потребує постійного лікування як в умовах стаціонару так і амбулаторно. Також звернули увагу суду на перенесені позивачкою моральні страждання, які пов»язані з її незаконним звільненням з роботи. Ці страждання призвели до погіршення загального стану здоров»я та досі супроводжуються негативними почуттями. З урахуванням тяжкості та тривалості моральних страждань моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у 6000.00грн. Також як позивачка так і її представник вважають,що звільнення позивачки проведено за відсутності фактичного скорочення штатної одиниці, на якій працювала остання, з недодержанням роботодавцем норм трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівників, за наявною можливістю переведення працівника на тому ж підприємстві на тій же посаді.

Представники відповідача позов не визнали та надали суду письмові заперечення(а.с.130-132,137-142), де зазначили,що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими,що не відповідають фактичним обставинам справи.

В судовому засідання яке проводилося в режимі відео конференції представник відповідача суду пояснив, що згідно до наказу №357-К/О від 24.12.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи в зв»язку з скороченням штату, згідно до п.1 ст.40 КЗпП України. При прийнятті даного наказу, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до наказу Державної служби зайнятості(Центрального апарату) від 22.10.2015 року №206 «Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості» зменшено граничну чисельність працівників Кіровоградської обласної служби зайнятості на 55 одиниць , в тому числі по апарату обласного центру зайнятості на 8 одиниць.

На виконання названого вище наказу,враховуючи навантаження на фахівців,які виконують функції з працевлаштування населення( станом на 01.11.2015 року,навантаження на 1 фахівця відділу організації працевлаштування населення в Світловодському міськрайонному центрі зайнятості складало 162 безробітних, при середньо обласному 176 безробітних), Кіровоградським обласним центром зайнятості було прийнято наказ від 28.10.2015 року №143-Д-2015 «Про зміну структури та штатного розпису Кіровоградського обласного центру зайнятості»,яким внесені зміни до структури та штатного розпису по Світловодському міськрайонному центру зайнятості з 01.01.2016 року та виведено посаду фахівця з питань зайнятості 1 категорії з відділу організації працевлаштування населення.

Згідно до наказу Кіровоградського обласного центру зайнятості від 29.10.2015 року №260-К/О « Про попередження про наступне вивільнення працівників Світловодського міськрайонного центру зайнятості з урахуванням вимог ст.ст.32,49-2 КЗпП України,позивачку було попереджено про наступне вивільнення 31.12.2015 року у зв»язку із скороченням чисельності(штату). Отже, відповідач із дотриманням вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України , 30.10.2015 року не пізніше як за два місяці до звільнення, повідомив ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв»язку із скороченням штатної одиниці,яку вона займає. Позивачка відповідне повідомлення підписала та зазначила,що із рішенням не погоджується,так як воно суперечить ст.42 КЗпП України.

ОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу у зв»язку з відсутністю вакантних посад.

Представник відповідача також в своїй промові звернув увагу суду на те,що 12.01.2016 року ОСОБА_1 зареєструвалася в Світловодському міськрайонному центрі зайнятості як безробітна,виплата допомоги по безробіттю їй відкладено на 1 місяць(по 31.01.2016 року) згідно до п.4 ст.31 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»( так як при звільненні з роботи їй виплачена середньомісячна вихідна допомога),тому вона могла зареєструватися і через місяць після звільнення і розраховувати на таку саму матеріальну допомогу по безробіттю. Отримання ОСОБА_1 трудової книжки не 31.12.2015 року,а 12.01.2016 року фактично не мало значення для подальшої реєстрації в центрі зайнятості.

Представник відповідача наведені ОСОБА_1 причини моральних страждань вважає необґрунтованими. Пригнічений стан,нервування та візити до лікаря не пов»язані з незаконним звільненням з роботи,так як вона звільнена з роботи законно,з дотриманням трудового законодавства України. Просить відмовити в позові ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1,з огляду на встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні достовірно встановлено,що ОСОБА_1 працювала на посаді фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу організації працевлаштування населення Світловодського міськрайонного центру зайнятості з 02.03.2015 року . Згідно наказу №357-К/О від 24.12.2015 року була звільнена з займаної посади у зв»язку зі скороченням штатів,п.1 ст.40 КЗпП України. У Світловодському міськрайонному центрі зайнятості ОСОБА_1 працювала з 20.07.1993 року по день звільнення (а.с.21-22,35).

У період знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем позивачка закінчила у червні 2011 року Кременчуцький національний університет ім. Михайла Остроградського і отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «Право» та здобула кваліфікацію бакалавра з права(а.с.24). Періодично проходила курси підвищення кваліфікації в інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України(а.с.27,28,29).

Відповідно до наказу №143-Д-2-15 ВІД 28.10.2015 року «Про зміну структури та штатного розпису Кіровоградської обласної служби зайнятості» згідно до наказу Державної служби зайнятості(Центрального апарату) від 22.10.2015 року №206 «Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості», були внесені зміни до структури та штатного розпису Кіровоградської обласної служби зайнятості з 01.01.2016 року по Світловодському міськрайонному центру зайнятості посаду провідного юрисконсульта з відділу організації працевлаштування населення 1шт.од., і.т.д.,а також ввести у відділ активної підтримки безробітних посаду провідного фахівця з профорганізації 1шт од.(а.с.150).

Відповідно до наказу Кіровоградського обласного центру зайнятості від 29.10.2015 року №260-К/О «Про попередження про наступне вивільнення працівників Світловодського міськрайонного центру зайнятості» працівники Світловодського міськрайонного центру зайнятості- Васильченко О.О.,ОСОБА_4в.(ОСОБА_5), ОСОБА_1М.( фахівець з питань зайнятості 1 категорії) ОСОБА_6,ОСОБА_7Ф.( з відділу активної підтримки безробітних) та ОСОБА_8В.(провідний бухгалтер) були попереджені про наступне вивільнення, у зв»язку із скороченням чисельності штату) та звільнення у зв»язку із змінами істотних умов праці з 31.12.2015 року(а.с.151).

З даним наказом ОСОБА_1 не погодилась і замість підпису про його ознайомлення зробила надпис « про порушення ст.42 КЗпП України» відносно неї (а.с.34).

Згідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами),розглядаючи трудові спори,пов»язані із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України,суди зобов»язані з»ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників,чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці,про те,що працівник відмовився від переведення на іншу роботу,або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на отому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи був він попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення.

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача на дату попередження ОСОБА_1 про звільнення, 30.10.2015 року існувала можливість запропонувати останній:

Посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення замість звільненої 01.11.2015 року ОСОБА_2 , оскільки та написала заяву про звільнення ще13.10.2015 року. Крім того, ОСОБА_1 працювала на цій посаді раніше, з 07.08.2006 року до 02.03.2015 року(а.с.21-22,154).

Посаду провідного юрисконсульта,так як відповідно до наказу №260-К/О від 29.10.2015 року про попередження про наступне вивільнення працівників Світловодського МЦЗ про звільнення з 31.12.2015 року були попередженні два юрисконсульти ОСОБА_9 та ОСОБА_4, а відповідно до штатного розпису Світловодського МЦЗ який вводився в дію з 01.01.2016 року затвердженого директором обласного центру зайнятості 28.10.2015 року до структури Світловодського МЦЗ знову вводилась одна одиниця провідного юрисконсульта. Відповідач цю посаду міг би запропонувати ОСОБА_1,яка має кваліфікацію юриста.

Посаду фахівця з питань зайнятості 1категорії. Відповідно до штатного розпису на 2015 рік затвердженого директором обласного центру зайнятості ОСОБА_10 28.10.2015 року вбачається,що з відділу взаємодії з роботодавцями виводилась одна штатна одиниця посади фахівця з питань зайнятості 1 категорії, а вже відповідно до штатного розпису який вводився в дію з 01.01.2016 року, затвердженого директором обласного центру зайнятості ОСОБА_10 28.10.2015 року у відділ взаємодії з роботодавцями знову вводиться одна штатна посада фахівця з питань зайнятості 1 категорії.

Статтею 42 КЗпП України передбачено,що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Суд вважає,що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що інші працівники мали більш високу кваліфікацію та продуктивність праці,або інші переваги,що зазначені в ч.2 ст.42 КЗпП України,по відношенню до ОСОБА_1

Крім того, на утриманні позивачки перебуває двоє неповнолітніх дітей, чоловік хворіє і потребує постійного лікування як в умовах стаціонару так і амбулаторно, тобто, в сім»ї ОСОБА_1 немає інших працівників з самостійним заробітком.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника,за його згодою на іншу роботу.

Надані відповідачем відомості про те,що позивачка ОСОБА_1 притягувалась до дисциплінарної відповідальності(а.с.237-250),судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не є предметом даного спору.

Таким чином суд приходить до висновку,що під час звільнення ОСОБА_1 з роботи,відповідач допустив порушення трудового законодавства,а саме ст.42 КЗпП України, що є підставою для поновлення її на роботі.

Відповідно до ст.235 КЗпП України,працівнику,незаконно звільненому з роботи і поновленому на роботі,виплачується за рішенням органу,який розглядає трудовий спір,середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення.

Середньомісячний заробіток визначається згідно порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати,затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100(зі змінами,внесеними постановами КМУ). Із п.5 Порядку вбачається,що основою для визначення загальної суми заробітку,що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу є розрахована згідно з абз.8 цього Порядку середньоденна(середнього динна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді(абз.2 п.8 Порядку).

Відповідно до довідки Світловодського МЦЗ від 19.02.2016 року середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 168.54грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 79 днів( з 01.01.2016 року 25.04.2016 року).

Суму компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу,яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки суд визначає у розмірі 13315.00грн.

Згідно ст.367 ЦПК України,рішення в частині поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приймає до уваги те,що позивачка дійсно пережила моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача, проте розмір стягнення моральної шкоди,зазначений ОСОБА_1 для компенсації в 6000.00грн. вважає явно завищеним. Суд приходить до висновку про часткове задоволення в цій частині позовних вимог,враховуючи характер перенесених позивачкою моральних страждань,істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках,час та зусилля необхідні для їх відновлення,виходячи з засад розумності,виваженості та справедливості,а тому суму ,яка підлягає до відшкодування позивачці , визначає достатньою 500.00грн.

Питання про стягнення судового збору, суд вирішує відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного та п.1 ст.40,ст.ст. 42,235,237-1 КЗпП України, ст.ст. 10,11,57-64,209,212,214-215,217,218,294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасувати наказ Державного центру зайнятості міністерства соціальної політики України по Кіровоградському обласному центру зайнятості №357-К/О від 24.12.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1М.».

Поновити ОСОБА_1,на посаді фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу організації працевлаштування населення Світловодського міськрайонного центру зайнятості з 24.12.2015 року.

Стягнути з Кіровограадського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 13315.00грн.,який обраховано без врахування податків та інших обов»язкових платежів за період з 24.12.2015 року по 25.04.2016 року.

Стягнути з Кіровоградського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500.00грн.

Стягнути з Кіровоградського обласного центра зайнятості на користь держави судовий збір в розмірі 1148.15грн.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення на її користь середньомісячної заробітної плати в сумі 3202 грн.26 коп. підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення,а особами,які приймали участь у справі,але не були присутні при проголошенні - в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя Світловодського міськрайонного суду Т.М.Гонтаренко