УХВАЛА

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ в складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення середнього заробітку за час затримки при розрахунку, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку її виплати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Євраз СухаБалка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» 102 123 грн 84 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 4 978 грн 33 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що у період з 01 вересня 1997 року по 06 червня 2013 року він працював у ПАТ «Євраз Суха Балка».

У 2012 році дізнався про те, що за час його роботи у товаристві за період з 1998 року по 2012 рік відповідач не виплачував йому у повному обсязі заробітну плату за час щорічних відпусток і виплатив ці кошти тільки у лютому 2012 року у розмірі 5 558 грн 72 коп., чим порушив вимоги чинного законодавства та права позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року позов задоволений частково.

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_6 10 000 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 5000 грн моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_6 компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_6 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку її виплати у розмірі 4 978 грн 33 коп. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Євраз Суха Балка»просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не нараховував та не виплачував позивачу своєчасно належні йому суми заробітної плати за час щорічних відпусток за період з 1998 року по 2012 рік і провів з ним розрахунок тільки у лютому 2012 року, тому повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки та відшкодувати завдану моральну шкоду.

Разом із тим вважав, що підстав для виплати позивачу компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати немає, оскільки заробітна плата за час відпусток виплачувалась позивачу у визначені законом та договором строки, а спірні суми заробітної плати за час відпусток позивачу не були нараховані взагалі у зв'язку з порушенням підприємством порядку обчислення середнього заробітку, тому відповідальність з виплати компенсації не настає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та задовольняючи ці вимоги, апеляційний суд виходив з того, що відповідач порушив законодавство про оплату праці та не доплатив своєчасно позивачу належну йому заробітну плату за час відпусток за період з березня 1998 року по 2010 рік, тому позивач відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» має право на компенсацію втрати частини заробітної плати незалежно від її нарахування роботодавцем.

Рішення суду першої інстанції в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення суду апеляційної інстанції є правильними та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами установлено, що з 01 вересня 1997 року ОСОБА_6 працював у ПАТ «Євраз Суха Балка» та 06 червня 2013 року був звільнений з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Станом на день звільнення позивача із займаної посади 06 червня 2013 року відповідач ПАТ «Євраз Суха Балка» не провів виплату всіх належних сум, а саме невиплаченою залишилась недоплачена заробітна плата за період відпусток з березня 1998 року по лютий 2010 року включно в сумі 5 558 грн 72 коп., яка з урахуванням утримань суми податку з доходів фізичних осіб була виплачена відповідачем позивачу за його заявою в лютому 2012 року.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення (ст. 116 цього Кодексу) при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Пунктом 10 цього Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІП та Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 з наступними змінами і доповненнями) компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01 січня 2001 року здійснюється згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати повинна розраховуватися з січня 1998 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з рішенням якого в цій частині погодився апеляційний суд, правильно встановив обставини справи про те, що відповідач не виплачував позивачу у встановлений законом строк належні йому суми заробітної плати і тільки у лютому 2012 року нарахував та виплатив йому суму недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення у сумі 5 558 грн 85 коп. за період з 1998 року по 2010 рік, тому повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки, як передбачено ст. 117 КЗпП України, та відшкодувати завдану моральну шкоду (ст. 237-1 КЗпП України).

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції та скасовуючи його в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та задовольняючи ці вимоги, дійшов правильного висновку про недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток за період з березня 1998 року по лютий 2010 року і порушення у зв'язку з цим законодавства про оплату праці відповідачем, тому відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 «По затвердження Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати незалежно від її нарахування роботодавцем.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, врахувавши роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, надавши належну оцінку встановленим обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру стягнутої з відповідача моральної шкоди з 5000 грн на 1000 грн.

При цьому судами правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 квітня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович