Справа № 202/8651/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

у складі : судді- Бєльченко Л.А.

при секретарі- Терещук Л.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного тавариства Комерційний банк «Приват - банк про захист прав споживачів, визнання кредитного договору нікчемним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, указуючи, що у 2013 році ним було підписано заяву ПАТ «КБ «ПриватБанк» на отримання споживчого кредиту

який був виданий йому у вигляді кредитної картки за № 595388, яка була змінена у звязку із її втратою на картку № 890837. Даною кредитною карткою він користувався вправно, вносячи всі необхідні платежі та претензій з боку Банку до нього не було. У березні 2015 року, звернувшись до відділення ПАТ «КБ «ПриватБанк», він отримав виписку по рахунку кредитної картки від 20.03.2015 року за період з 01.06.2013 року по 20.03.2015 року. Ознайомившись із випискою, він звернув увагу на пункт «деталі операції», в якому було зазначено «відсотки за використання кредитного ліміту (2,5 відсотки в місяць по кредитним операціям до 31.08.2014 року, 2,9 відсотки по операціям з 01.09.2014 року). Інформації про вид відсоткової ставки за його карткою він не мав, тому звернувся до Банку за розясненнями. Співробітник Банку пояснив йому, що з правилами та тарифами по кредитній картці можна ознайомитися на сайті Банку. Переглянувши сайт Банку, він не знайшов інформації чи є відсоткова ставка за його карткою фіксованою чи змінюваною. Крім того, позивач зазначив, що Банком в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», не вказавши відомості про: строковість платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом; у графіку платежів докладно не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, а також не вказано розмір процентів, що підлягають сплаті у кожному платіжному періоді; реальну процентну ставку (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Він, позивач, при укладанні договору з Банком не отримав жодних екземплярів та копій ні заяви на отримання споживчого кредиту, ні договору, а тому в нього виникає питання чи є кредитний договір між ним та Банком укладеним.

Тому позивач просив суд визнати кредитний договір по кредитній картці між ним та відповідачем недійсним та встановити факт чи укладено кредитний договір по кредитній картці між ним та відповідачем.

В судовому засіданні 22.01.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» в частині вимог про встановлення факту, що має юридичне значення були залишені без розгляду на підставі частини 6 статті 235 ЦПК України.

Заявою від 17.03.2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати кредитний договір по кредитній картці № 890837 між ним та Банком нікчемним, оскільки відповідно до пункту 5.8 Умов та Правил надання банківських послуг чітко не визначено: йде мова про фіксовану чи змінювану відсоткову ставку, передбачену Договором. Відповідно до пункту 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь позивача. Позивач вважає зміну розміру процентної ставки Банком в односторонньому порядку незаконною та нікчемною.

В судовому засіданні 04.04.2016 року позивач та його представник підтримали вимоги та просили їх задовольнити. В подальшому позивач надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 74).

Представник відповідача, ПАТ «КБ «ПриватБанк», в судовому засіданні заперечувала проти позову, вказуючи, що доказом укладення між Банком та позивачем кредитного договору є анкета-заява № б/н від 10.06.2011 року про відкриття карткового рахунку, підписана позивачем, довідка про умови кредитування та умови та правила надання банківських послуг (які є складовою частиною кредитного договору). Крім того, представник відповідача зазначила, що згідно підписаної позивачем анкети-заяви від 10.06.2011 року він підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, отримав їх та зобовязався їх виконувати. Пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що Банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме в виписці по картрахунку згідно пункту 4.9 цього Договору. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. При незгоді із змінами Правил та/або Тарифів клієнт зобовязаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити, виниклу заборгованість перед Банком, в тому числі і заборгованість, виниклу на протязі 30 днів з моменту повернення виданих карт. Пунктом 5.8 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що відсоткова ставка за кредитним договором на місяць, наступний за звітним, зазначається Банком в щомісячній виписці по картрахунку за звітний місяць. Представником ПАТ «КБ «ПриватБанк» були надані копії наказів про зміну відсоткової ставки щодо виконання умов кредитних договорів з обслуговування карткових рахунків з кредитним лімітом. Представник відповідача вважає, що в порушення статей 60, 59 ЦПК України позивачем не доведено факт неукладання кредитного договору та підстави вважати його нікчемним. Також, представник відповідача просила застосувати строк позовної давності і відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2011 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого Банк надав позивачеві кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 30, 31).

Судом встановлено, що з моменту отримання кредитної картки і по даний час позивач користується кредитною карткою.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважає таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 приєднався до умов Договору кредитування з використання кредитної картки (а.с. 29-38).

Пунктом 5.3 умов цього Договору визначено, що Банк має право збільшити, зменшити або анулювати тариф «кредитний ліміт». При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме в виписці по картрахунку згідно пункту 4.9 цього Договору. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. При незгоді із змінами Правил та/або Тарифів клієнт зобовязаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити, виниклу заборгованість перед Банком, в тому числі і заборгованість, виниклу на протязі 30 днів з моменту повернення виданих карт.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, у встановлений законом строк, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 59 ЦПК України докази мають бути належними.

З огляду на встановлене у судовому засіданні, суд вважає, що позивачем не доведено, не надано доказів того, що він не був ознайомлений з умовами кредитного договору. Фактичне користування кредитними коштами по даний час свідчить про те, що позивач визнавав та визнає умови цього Договору, але намагається ухилитися від виконання зобовязань за цим Договором.

Юридичних підстав вважати даний Договір нікчемним у суду немає. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 3,10,11,59,60,213- 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 215, 634, 638 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Публічного акціонерного тавариства Комерційний банк «Приват -банк про визнання кредитного договору нікчемним.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.А. Бєльченко