Справа № 605/175/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" квітня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Чебан Т.В з участю позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бронгалівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно по заповіту,-

ВСТАНОВИВ

В березні 2016 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 07 квітня 1997 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою с. Вага вул.. Центральна,19-а Підгаєцького району в межах, які визначені в мировій угоді, яка затверджена ухвалою суду в 1983 році, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. З урахуванням рішення суду від 23.02.1983 року до складу спадщини входить частина будинку с. Вага вул.. Центральна,19-а Підгаєцького району . Право власності спадкодавиці на вказане спадкове майно жодним документом не посвідчено, через те позивачу. як спадкоємиці по заповіту ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії розясненно, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ у спадкодавці на спадкове майно.Просить визнати за нею право власності на спадкове майно , в порядку спадкування по заповіту після смерті ОСОБА_3

Позивач стверджує, що постійно проживала із спадкодавицею, і успадкована нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 частина житлового будинку, шляхом вступу в управління та володіння цим майном.

У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що частка спадкодавиці в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з ОСОБА_4 становила ? частину, а підтверджується це тим, що 23.02.1983 р. між сторонами було укладено мирову угоду щодо розподілу між ними в рівних частках майна подружжя. 28.08.1985 року ОСОБА_4 свою частину будинку продав, чоловіку позивачки ОСОБА_5 і з того часу, її сімя проживали в одному будинку з ОСОБА_3

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

З представлених суду документів вбачається, що Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 1983 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в цивільній справі про поділ майна подружжя досягнуто домовленість щодо вирішення спору між останніми про поділ житлового будинку на певних умовах. Так, сторони сторони домовилися зробити розділ даного житлового будинку , що в с. Вага Теребовлянського району із зазначенням конкретних приміщень, які переходять в особисту власність сторін в наступних частках: за ОСОБА_3 залишити: кімнату 1-2, кухню 1-3, ганок 1-6, коридор 1-5 і стайню. (а.с.10)

У відповідності до частини 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За встановлених в ході розгляду справи обставин вбачається, що між ОСОБА_3 з однієї сторони, а також колишнім чоловіком ОСОБА_6 з була досягнута домовленість стосовно того, що їх частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок є рівними.

Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦК України (в редакції Закону 1963 року), що діяла на час укладення договору купівлі-продажу квартири, при продажу частки в спільній власності сторонній особі решта учасників спільної часткової власності має право привілейованої купівлі частки, що продається, по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім випадку продажу з прилюдних торгів.

У силу частини 2 ст. 114 ЦК України (в редакції Закону 1963 року) якщо кілька учасників спільної часткової власності виявили бажання придбати частку в спільній власності, право вибору покупця надається продавцю.

Отже, наведеною нормою матеріального права, продавцю надано пріоритетне право вибору покупця з усіх учасників спільної часткової власності.

Співвласник ОСОБА_6 використали своє право вибору покупця, що не суперечить закону.

28 вересня 1985 року ОСОБА_6 продав свою частку ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу 1/2 частин жилого будинку, кладової, комори,стодоли , що в с. Вага Теребовлянського району ( а.с. 8-9).

Таким чином, ОСОБА_5 який за договором є покупцем та не порушив права ОСОБА_3Я став власником 1/2 частин будинку, по 1/2 частині цього ж будинку належить ОСОБА_3Я . З тих пір у спірному житловому будинку проживають, сімя ОСОБА_5 та ОСОБА_3Я і між ними не вирішувалось питання щодо користування житловими приміщеннями.. Усім власникам забезпечувалися рівні умови здійснення своїх прав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03.1991 ОСОБА_3 склала заповіт, за яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 - позивачу у справі (а.с.6)

07 квітня 1997 року ОСОБА_3, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13)

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції Закону 1963 року), чинної на час виникнення спірних правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ніким не оспорюється той факт, що на день смерті спадкодавця в будинку , що в с. Вага вул.. Центральна,19-а Підгаєцького району проживали подружжя ОСОБА_1 разом з дітьми та разом з ними проживала ОСОБА_3

Відповідно до довідки Бронгалівської сільської ради Підгаєцького району від 11.04.2016 року ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована на день смерті за адресою: с. Вага вул. Центральна, 19 разом із нею на день її смерті були зареєстровані і постійно проживали сімя ОСОБА_1, в тому числі ОСОБА_1

Згідно Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31 січня 1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056 та діючого на час виникнення правовідносин законодавства реєстрації підлягали лише будинки, розташовані в місцях та селищах міського типу і виникнення права власності на будинок в сільській місцевості не було пов'язано з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією в бюро технічної інвентаризації.

Крім того слід зазначити , що згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність»,постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

У звязку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені.

Згідно з п. 4 постанови Верховної ОСОБА_5 України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Таким чином встановлено, що1/2 частина житлового будинку зі спорудами під № 19 по вул.. Центральній с. Вага Підгаєцького району належали померлій ОСОБА_3, оскільки її право власності грунтувалося на раніше діючому законодавстві, яке не передбачало реєстрацію в органах БТІ із видачею свідоцтва про право власності на будинки, розташовані в сільській місцевості, а також здачу до експлуатації збудованого до 05.08.1992 року будинку, в зв,язку з чим у ОСОБА_3Я право власності на частину цього будинку виникло з моменту його реєстрації у сільській раді Теребовлянського району ( нині Підгаєцького району), до того ж, за її життя ніким не було оскаржене.

Відповідно до розділу 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування»№ 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до інформації з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.07.2005 року після смерті ОСОБА_3, заведена спадкова справа № 36896352; з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР та отримала свідоцтво про право на спадщину 07.07.2005 року щодо права на земельну частку ( пай).

Тому, виходячи з наведеного, так як спадкодавиця ОСОБА_3Я була власницею частини житлового будинку що знаходиться в с. Вага Підгаєцького району Тернопільської області, по вул. Центральній ,19 відповідно до мирової угоди затвердженої судом та заповідала його ОСОБА_1, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку у порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_1, в звязку з тим, що у досудовому порядку позивач оформити своє право власності не може з підстав незалежних від її волі.

Керуючись ст.ст.6, 524, 526, 548, 549 ЦК УРСР, ст. 10,11,60,208,209, 212, 213-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на частину житлового будинку з надвірними будівлями, в наступних частках: кімнату 1-2, кухню 1-3, ганок 1-6, коридор 1-5 і стайню в с. Вага Підгаєцького району Тернопільської області, по вул. Центральній ,19 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис ОСОБА_7