Справа № 381/4328/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/1824/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерцйний банк «Приватбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 листопада 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Правил надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні даного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідачка в порушення вимог ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України та пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі 22307,80 грн., яка складається з наступного: 5984,42 грн. - заборгованість за кредитом, 12794,35 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1990,56 грн. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1038,47 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 листопада 2011 року у розмірі 22307,80 грн., яка включає: 5984,42 грн. - заборгованість за кредитом, 12794,35 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1990,56 грн. - заборгованість по пені та комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1038,47 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 рокупозов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 листопада 2011 року у розмірі 11928,93 грн. та судовий збір у розмірі 1218 грн. В решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, також стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1339,80 грн., посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, оскільки застосування судом позовної давності під час розгляду справи є неправосудним, що обґрунтовується наступним.

Суд, застосовуючи позовну давність, не звернув уваги на ч. 3 ст. 267 ЦК України, за правилами якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Положення цієї норми щодо застосування судами позовної давності підтверджено правовим висновком Верховного Суду України від 21.11.2012 року у справі № 6-101цс12, відповідно до якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України 20.11.2013 року у справі № 6-126цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за споживчим кредитом після спливу позовної давності.

У даній справі, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачена заборона кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному звязку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту. Вищевказаний висновок неодноразово підтверджено іншими судовими рішеннями Верховного Суду України, прийнятими пізніше.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 участі у судових засіданнях не приймала, будь-яких заяв і клопотань суду не надавала, у тому числі заяви щодо застосування наслідків спливу позовної давності по вимогам позивача. Таким чином, у суду першої інстанції не було жодних правових підстав застосовувати наслідки спливу позовної давності з власної ініціативи, оскільки чинними нормами цивільного законодавства на це має бути відповідна заява відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Так, задовольняючи частково позов, суд, враховуючи те, що відповідачка не виконала умов договору, дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані. Проте, розрахунок заборгованості є неправильним. Крім того, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у межах позовної давності по кожному із платежів, а саме: заборгованість за кредитом 5984,42 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4406,04 грн.; 00,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1038,47 грн., а всього: 11 928 грн. 93 коп. В решті позову слід відмовити.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 08.11.2011 року між сторонами укладено договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а. с. 7-34)

Встановлено, що ОСОБА_2 в порушення вимог ст. ст. 509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України та пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, з якого убачається, що остання сума погашення за наданим кредитом була здійснена відповідачкою 13.01.2014 року у розмірі 9,44 грн.

Встановлено, що у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі 22307,80 грн., яка складається з наступного: 5984,42 грн. - заборгованість за кредитом, 12794,35 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1990,56 грн. - заборгованість по пені та комісії, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1038,47 грн. - штраф (процентна складова). (а. с. 5-6).

Отримання відповідачкою коштів за договором від 08.11.2011 року визнається сторонами та не потребує доведення.

Разом з тим, частково задовольняючи позовні вимоги у межах позовної давності по кожному із платежів, суд не звернув уваги на положення ч. 3 ст. 267 ЦК України, за правилами якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи убачається, що суд провів заочний розгляд справи у відсутність відповідачки ОСОБА_2, яка участі у судових засіданнях не приймала, будь-яких заяв і клопотань суду не надавала, у тому числі заяви щодо застосування наслідків спливу позовної давності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу про те, що у суду першої інстанції не було жодних правових підстав застосовувати наслідки спливу позовної давності з власної ініціативи, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, які не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з підстав, викладених у апеляційній скарзі та передбачених ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2557,80 грн. (1218,00 грн. за подачу позовної заяви + 1339,80 грн. за подачу апеляційної скарги).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 рокускасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 листопада 2011 року у розмірі 22307,80 грн. (двадцять дві тисячі триста сім грн. 80 коп.), яка включає: 5984,42 грн. - заборгованість за кредитом, 12794,35 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1990,56 грн. - заборгованість по пені та комісії, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1038,47 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2557,80 грн. (дві тисячі пятсот пятдесят сім грн. 80 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді