Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,

Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Престиж» (далі - ВАТ «АКБ «Престиж»), правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк» (далі - ВАТ «Ерсте Банк»), а в подальшому правонаступник - ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 115 500 доларів США терміном до 25 жовтня 2017 року, з урахуванням додаткової угоди від 27 травня 2009 року № 1, під 12,5 % річних, а з 27 серпня 2010 року по 27 серпня 2011 року під 10,5% річних. На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку належні йому на праві власності нежилі приміщення по АДРЕСА_1.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 26 квітня 2007 року № 014/1581/44/02125/2, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором. Крім того, 27 серпня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 014/1581/44/02125/3, згідно з умовами якого остання несе солідарну з позичальником відповідальність за кредитним договором.

В рамках додаткового забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 серпня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

Позичальник зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 10 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 224 661 грн 58 коп. Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 1 224 661 грн 58 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Судами установлено, що 26 квітня 2007 року між ВАТ «АКБ «Престиж» (у подальшому - ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за №014/1581/44/02125 про надання кредиту в сумі 115 500 доларів США строком до 25 жовтня 2017 року.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 27 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого є належне боржнику на праві власності нерухоме майно: нежилі приміщення перукарні, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

26 квітня 2007 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

27 серпня 2010 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 також було укладено договір поруки.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 серпня 2010 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є належне останній на праві власності нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 10 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 224 661 грн 58 коп., з яких:

- прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 28 039,93 доларів США, що еквівалентно 326 893 грн 15 коп.;

- строкова заборгованість за кредитом 71 634,31 доларів США, що еквівалентно 835 122 грн 10 коп.;

- прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 2 116,41, що еквівалентно 24 763 грн 38 коп.;

- строкова заборгованість за відсотками у сумі 819,24 доларів США, що еквівалентно 9 550 грн. 81коп.;

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 27 613 грн 05 коп.;

- пеня за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 809 грн 09 коп.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог, а саме, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

У справі встановлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Відповідна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-255цс15, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України доводи апеляційної скарги належним чином не перевірив, не усунув допущене місцевим судом неправильне застосування норм матеріального права; зазначивши в мотивувальній частині ухвали про неможливість солідарної відповідальності поручителів між собою, разом з тим, допустивши суперечність у своїх висновках, помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Д.О. Остапчук О.В. Попович В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін