Справа № 464/8809/15 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/2330/16 Доповідач в 2-й інстанції:Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецький Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа: Львівське комунальне підприємство «Дністер» про демонтаж самочинно збудованого балкона до квартири,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просить: зобов'язати відповідача ОСОБА_3 демонтувати самочинно добудований балкон до квартири АДРЕСА_1, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову покликався на те, що відповідач самовільно влаштувала балкон до вказаної квартири без отримання на це дозвільних документів органів місцевого самоврядування, у зв'язку із чим, була притягнена до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП. Відповідне питання також було розглянуто міжвідомчою комісією позивача, висновок якої було затверджено розпорядженням Сихівської РА ЛМР від 30.07.2015 № 351 «Про демонтаж самочинно добудованого балкона до квартири АДРЕСА_1». Однак таке розпорядження не було виконано відповідачем у добровільному порядку, через що позивач звернувся до суду. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа: Львівське комунальне підприємство «Дністер» про демонтаж самочинно збудованого балкона до квартири відмовлено.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року оскаржила Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, при цьому посилається на приписи п.2 ч.1 ст.10 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», ухвалу ЛМР № 376 від 21 квітня 2011 року, якою затверджено «Правила благоустрою м. Львова», Рішення Виконавчого комітету ЛМР від 09 вересня 2011 року № 835, яким затверджено «Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові», «Положення про Сихівську районну адміністрацію ЛМР», які судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховані.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Відповідно до положень ст. ст.11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належних і допустимих доказів самовільного встановлення спірного балкону відповідачем ОСОБА_3 суду не подано. Натомість встановлено, що прибудова балкону здійснювалась, відповідно до звернення відповідачки 26 квітня 2010 року із заявою про надання ДАБК у Львівській області дозволу на початок будівельних робіт у спірній квартирі, що стверджується деклараувєю про готовність об»єкта до експлуатації, тобто отриманого дозволу; спірний балкон належить відповідачу на праві власності, яке непорушне в силу норм чинного законодавства. Крім того, мотивував рішення тим, що позивач посилається як на правову підставу позову на ст.376 ЦК України, а положення цієї статті не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позовна вимога стосується демонтажу самовільно збудованого балкону до квартири, яка знаходиться у багатоквартирному будинку на четвертому поверсі і такі правовідносини врегульовані іншими нормами закону, зокрема ст.383 ЦК України та ст.152 ЖК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Частиною 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у використання як єдиного цілого за умови що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Однак, за приписами ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, проводиться лише з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЖК України громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1.4.1. Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 1.4.4. цього ж Наказу переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно п.1.4.6. Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Згідно п.1.4.1 Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих, у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкції будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

У листі Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 11.09.2006 року, вказано, що роботи з перепланування повинні проводитися відповідно до проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил (ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання», ДБН А.22-3-97 «Склад, порядок, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва»).

Згідно з п.4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», передбачено одержання дозволу виконкому місцевої ради та згоди решти учасників спільної власності при проведенні прибудови, надбудови або перебудови жилих і підсобних приміщень будинку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Ухвалою Львівської міської ради №376 від 21 квітня 2011 року затверджено правила благоустрою м. Львова.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835, затверджено Положення про порядок врегулювання самочинного будівництва у м. Львові, яке регулює процедуру вирішення питань, пов»язаних із самочинним будівництвом на території м. Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об»єктів містобудування та архітектури.

Встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Згідно із технічним паспортом на приватизовану квартиру, зареєстрованим Обласним КП ЛОР «БТІ та ЕО», який виданий у вересня 2007 року, квартира балконом не обладнана (а.с.12). А вже згідно із технічним паспортом на приватизовану квартиру, виданим 12 серпня 2015 року, до загальної площі квартири належить балкон площею 3,0 кв.м. (а.с.27).

Дана квартира, власноком якої є ОСОБА_3, знаходиться на обслуговувані ЛКП «Дністер». Остання самочинно влаштувала балкон до цієї квартири, оскільки як вбачається із її ж пояснень, про виготовлення проектної документації та за будь-якими дозволами щодо влаштування балкону вона ніколи і нікуди не зверталась, а декларація про готовність об»єкта до експлуатації була видана на її замовлення вже після облаштування балкона. В матеріалах справи відсутні докази, на які посилається у рішенні суд першої інстанції, про те, що 26 квітня 2010 року відповідач зверталась про надання їй дозволу на початок будівельних робіт. Не надані такі докази і суду апеляційної інстанції, більш того, таке в суді апеляційної інстанції заперечила сама відповідач. Технічні паспорти, видані у 2007 та 2015 році містять розбіжності, які пов»зані саме із площею балкону і свідчить про самовільно проведену відповідачкою добудову такого.

З декларації про готовність об»єкта до експлуатації вбачається, що 26 квітня 2010 року це не дата звернення відповідача із заявою про надання дозволу на початок будівельних робіт по влаштуванню спірного балкону, як про це зазначає суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, а дата наказу, що підтверджує повноваження особи - інженера з технічного нагляду ОСОБА_4, на здійснення технічного нагляду (а.с.28).

17 червня 2015 року на засіданні міжвідомчої комісії Сихівської районної адміністрації було розглянуто заяву ЛКП «Дністер» про самочинну добудову балкона у квартирі АДРЕСА_1. Комісією дано висновок, що враховуючи ту обставину, що добудову балкона до квартири АДРЕСА_1 виконано без погодження проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування, він підлягає демонтажу. Висновок набуває чинності після затвердження розпорядженням голови районної адміністрації.

Відповідно до розпорядження голови Сихівської районної адміністрації від 30 липня 2015 року № 351 «Про демонтаж самочинно добудованого балкона до квартири АДРЕСА_1» вирішено: затвердити висновок міжвідомчої комісії ( протокол 17 червня 2015 року № 12,8); зобов»язати власника квартири АДРЕСА_1 в м.Львові ОСОБА_3 демонтувати самочинно добудований балкон до квартири, влаштування якого виконано без погодженої проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування, визначено термін до 25 серпня 2015 року, ОСОБА_3 попереджено, що відповідно до вищезазначеного розпорядження вона повинна демонтувати самочинно добудований балкон до квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 розпорядження не виконала, що підтверджується відповідними актами - попередженнями, складеним працівниками ЛКП «Дністер».

Відповідно до Положення про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради (п. 4.5.1), затвердженого рішенням виконкому від 06 січня 2012 року № 07, до її повноважень належить звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про демонтаж самочинного будівництва. Скориставшись своїм правом, позивач, з посиланням на ст. ст. 100, 152 ЖК України звернувся з позовом до суду.

Вище викладене в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції сторонами спростовано не було.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_3 не надала проектну документацію та дозвіл органу місцевого самоврядування на добудову балкону і не звернулась про виготовлення таких документів і під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво, добудувавши балкон до квартири АДРЕСА_1 без відповідної проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку, і тому позовні вимоги Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як уповноваженої на то особи, є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Вище перелічене судом першої інстанції враховано не було, що призвело до помилкового рішення про відмову у позові.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з з ОСОБА_3 в користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради 1218 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімнадц»ять грн.) судового збору, сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду першої інстанції та 1339 грн. 80 коп. (одна тисяча триста тридцять дев»ять грн. 80 коп.) судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч. 3, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа Львівське комунальне підприємство «Дністер» про демонтаж самочинно збудованого балкона до квартири задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_3 демонтувати самочинно збудований балкон до квартири АДРЕСА_1 у м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради 1218 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімнадц»ять грн.) судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду першої інстанції та 1339 грн. 80 коп. ( одна тисяча триста тридцять дев»ять грн.. 80 коп.) судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді : Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.