У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_5 під час зрізання бензопилою дерева, для чого залучив її малолітнього онука - ОСОБА_4, завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді рваної рани передньої поверхні правого колінного суглобу з частковим пошкодженням зв'язки біля наколінника, що призвело до порушення функції правого колінного суглобу та потребувало лікування, на що вона витратила власні кошти.

Вироком Дрогобицькою міськрайонного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та обрано йому покарання - 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання, якщо протягом 1 року він не вчинить нового злочину.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача на її користь 2 500 грн на відшкодування майнової шкоди та 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року позов ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 2 023 грн 30 коп. на відшкодування майнової шкоди та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди, змінено, зменшено розмір стягнутих грошових коштів до 471 грн 95 коп.

У частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов у цій частині задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині стягнення моральної шкоди й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Отже, у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди судові рішення не оскаржуються, тому в цій частині в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що діями ОСОБА_5 їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях і психологічних переживаннях, у зв'язку із завданням тілесних ушкоджень її онукові, врахувавши вимоги виваженості, розумності і справедливості.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди й стягуючи її на користь ОСОБА_4, виходив із того, що наявними в матеріалах справи доказами доведено завдання моральної шкоди, яка пов'язана безпосередньо з особою потерпілого, доказів завдання такої шкоди його бабі - ОСОБА_3, остання не надала.

Проте погодитись із таким висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 29 листопада 2014 року у с. Добрівляни Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_5 під час зрізання дерева, через злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, проводячи зрізання дерева бензопилою, під час чого малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, штовхав це дерево, шиною бензопили спричинив потерпілому останньому тілесні ушкодження у вигляді рваної рани передньої поверхні правого колінного суглобу з частковим пошкодженням власної зв'язки біля наколінника з ознаками нагноєння та порушення функції правого колінного суглобу, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання. Вирок набрав законної сили.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років або неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни, піклувальники чи інші особи, визначені законом.

У ч. 1 ст. 242 ЦК України передбачено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Так, позов пред'явлено ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак у матеріалах справи відсутнє доручення від законного представника останнього на ім'я позивачки.

Проте апеляційний суд зазначених вимог закону та обставин справи не врахував та стягнув з відповідача грошові кошти на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_4, який на час ухвалення судового рішення був неповнолітнім.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення суду апеляційного судув частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не може вважатись законним та підлягає скасуванню.

Крім того, у пп. 1, 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України передбачено, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги та вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже, не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки, вирішуючи питання про призначення справи до судового розгляду, суд в обов'язковому порядку має вирішити питання про уточнення позовних вимог, у даному випадку щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, чи вони заявлені на користь ОСОБА_3, чи в інтересах дитини. Якщо в інтересах дитини, то суд має залучити до участі в справі законного представника неповнолітнього.

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог закону не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не дали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

В.А.Черненко

С.П.Штелик