Справа № 344/7113/15-ц
Провадження № 2/344/1183/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача 1 Ткачука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату та ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 в травні 2015 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату та ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про стягнення матеріальних збитків в сумі 30396.54 грн., стягнення судових витрат.

22.01.2016 року в зв`язку з закінченням строку призначення судді Бойчука О.В. вперше, дана справа прийнята до провадження нового складу суду (головуючого судді Польської М.В.).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача 1 позовні вимоги не визнав, вказуючи на їх безпідставність.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.02.1997 року військовим судом Івано-Франківського гарнізону було видано виконавчий лист №1 (по розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), згідно якого вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь військової частини № НОМЕР_1 кошти в сумі 41431.31 грн. (а.с.5). Як з`ясовано судом з пояснень представника позивача, вирок не був оскаржений ОСОБА_2 .

Також з матеріалів справи вбачається, що даним судом був ще виданий 08.02.1997 року виконавчий лист за №2, по якому було 27.05.2002 року відкрито виконавче провадження ВДВС Надвірнянського районного управління юстиції про стягнення з ОСОБА_2 41431.31грн. на користь в/ч НОМЕР_2 . Відношення даного виконавчого листа за №2 про стягнення з боржника ОСОБА_2 коштів на користь іншої вже в/ч, представник позивача надати пояснення не зміг, хоча за вимогами ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини і надати ті докази, на які вона посилається.

20.05.2002 року відділом державної служби Івано-Франківського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа №1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача (а.с.6).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що по-перше загальна вартість украдених в т.ч. ОСОБА_2 автомобільних шин, за яку його було визнано винним та стягнуто кошти, складає 13810.4 грн., тому саме цю суму мав стягнути військовий суд, з врахуванням злочину трьома особами (вирок щодо ОСОБА_4 ухвалено в 2008 році та стягнуто з нього 8810грн.), тобто мала бути шкода по вироку стягнута по 4603.46грн. з кожного, натомість сума у виконавчому листі незаконно збільшена на 27620.8грн. (13810.4х3 осіб=41431.2грн.). По-друге, виконавче провадження відкрито тільки щодо нього, а тому сума що ним сплачена та сума по вироку ОСОБА_4 , що також ним сплачена, становить вже 42055грн. (33245.11+8810грн.), тому позивач на його думку переплатив вже 30396.54грн. (35000грн.- 4603.46грн.). Що входить в суму 35000грн., які застосував позивач в своєму обґрунтуванні він не навів.

Суд відхиляє такі доводи позивача, та вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Позивач посилався на ст.. 1191 ЦК України - право зворотної вимоги до винної особи, тому просив стягнути солідарно з органу що виконував примусово рішення суду (відповідач 2) та обласного військового комісаріату, який є правонаступником ліквідованої в/ч НОМЕР_1 (відповідач1).

Так, за вимогами ч.1 ст.. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Застосування такої норми позивачем може бути вірним щодо стягнення з особи, яка завдала разом з ОСОБА_2 шкоду в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , а позивач самостійно виконав солідарний обов`язок. При цьому, необґрунтованими є доводи позивача, що виконавчий лист є незаконним в частині суми стягнення, оскільки вирок суду ним не оскаржувався, як і постанови про відкриття виконавчого провадження.

Не є обґрунтованими взагалі вимоги позивача, щодо виконавця примусового виконання рішення суду, який є державним органом що контролює виконання рішень в т.ч. судів, а також до обласного військового комісаріату, який не є правонаступником в/ч НОМЕР_1 . Надана представником позивача архівна довідка МОУ 07.06.2014 року про ліквідацію в/ч НОМЕР_2 , немає відношення як доказ до ліквідації та правонаступництва в/ч НОМЕР_1 , інших доказів представник позивача не надав. Належне клопотання про витребування доказів, у разі якщо б самостійно представник був позбавлений отримати таку інформацію, до суду представник позивача також не надав.

На підставі даного виконавчого провадження органом ДВС Надвірнянського МУЮ з позивача як боржника по місцю його роботи було стягнуто за виконавчим листом №2 виданого 15.05.2002 року станом на 24.06.2014 року 33 245.11 грн., що підтверджено листом Івано-Франківської КЕЧ району (а.с.9). На кінець 2015 року, з позивача було стягнуто всю суму такого боргу 41131.31 грн.

Проте, позивач обираючи самостійно спосіб захисту свого права, обрав такий спосіб щодо відповідачів не вірно, не довів суду про завдання йому такої шкоди саме відповідачами, заміну відповідача у справі на належного не заявляв, тому дана вимога не підлягає до задоволення.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі ст.1191 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату та ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про стягнення матеріальної шкоди в сумі 30396,54 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 15 квітня 2016 року.

Суддя Польська М.В.