Справа № 466/3432/14 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/451/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.05.2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 у розмірі 85211,89 доларів США, заборгованість по пені в розмірі 107137 грн. 77 коп. та судові витрати у розмірі 3654 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.07.2015 року заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5, просять його скасувати з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права іухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що розгляд справи відбувся без їхньої участі, а тому вони були позбавлені захищати свої права та подати докази на спростування заявлених позивачем вимог. Крім того, вважають, що суд не дав належної оцінки поданим позивачем доказам в підтвердження розміру заборгованості, не врахував поважності причин, у звязку з якими вони не могли належним чином виконувати кредитні зобовязання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.11.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (кредитодавцем), в подальшому перейменованого на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 для купівлі квартири, за умовами якого кредитодавець зобовязувався надати позичальнику кредит у розмірі 80000 доларів США, а позичальник зобовязувався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у розмірі 12,9% річних, ставка яких могла бути збільшеною до 25,8%, шляхом внесення щомісячних платежів згідно з графіком погашення кредиту в строк не пізніше 13.11.2037 року (а.с.11-25).

Виконання зобовязань за кредитним договором було забезпечено порукою відповідача ОСОБА_5 на підставі договору поруки, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк» 14.11.2007 року (а.с.30).

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит в сумі 80000 доларів США (а.с.29).

У жовтні 2013 року відповідач ОСОБА_2 допустила прострочення сплати тіла кредиту, а з квітня 2013 року перестала сплачувати проценти за користування кредитними коштами, чим порушила взяті на себе зобовязання по сплаті щомісячних платежів у розмірах та в строки, визначені кредитним договором та додатками до нього, що відповідно до умов кредитного договору (розділ 6) є підставою для звернення банку з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих у встановленому договором порядку процентів за користування кредитом, пені за прострочення виконання грошового зобовязання.

Відповідно до п.6.2 кредитного договору, у разі дотримання кредитором умов договору щодо надіслання позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит шляхом направлення такої вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника, та не усунення позичальником вказаних у вимозі порушень зобовязань за кредитним договором протягом 31 (тридцять одного) календарного дня з дати одержання позичальником такої вимоги, або протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку у випадку неотримання позичальником такого повідомлення внаслідок зміни своєї адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав, - терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит обовязковим до повернення і сплати в повному обсязі банку, відповідно, з 32 (тридцять другого) календарного дня з дати одержання позичальником вказаного повідомлення (вимоги), та із 41 (сорок першого) календарного дня з дати відправлення позичальнику вимоги у випадку не отримання позичальником повідомлення банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення) або з інших підстав.

На виконання вказаних умов кредитного договору, позивач 19.03.2014 року письмовою вимогою, надісланою відповідачам рекомендованими листами на адресу, зазначену в договорах, яку відповідач ОСОБА_5 отримав 25.03.2014 року, а лист, адресованій відповідачеві ОСОБА_2 повернувся за закінченням терміну зберігання, повідомляв їх про наявність заборгованості за кредитним договором, її розмір та про дострокове повернення усієї суми кредиту зі сплатою процентів за користування ним, пені у разі не погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з моменту отримання цієї вимоги (а.с.31-34).

Відповідно до останнього наданого позивачем розрахунку (а.с.114-123), станом на 18.03.2015 року загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором становив 85211,89 доларів США, з якої: 64477,11 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 20734,78 доларів США заборгованість за процентами, а заборгованість по пені - 107137,77 грн.

Вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі з відповідача ОСОБА_5, як з поручителя за договором поруки, теж підлягає задоволенню, оскільки відповідно до умов договору поруки поручитель несе обовязок перед кредитором, як солідарний з позичальником боржник (п.1.3, 1.4 договору), що відповідає також ст.ст.541, 543 ЦК України.

Порука відповідача ОСОБА_5 не є припиненою, оскільки перебіг шестимісячного строку на звернення позивача до суду з вимогою до поручителя про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, розпочинається в данному випадку із 41 (сорок першого) календарного дня з дати надіслання банком письмової вимоги відповідачу ОСОБА_2, оскільки така вимога повернулась за закінченням терміну зберігання і не була виконаною позичальником протягом 40 (сорока) календарних днів з дати надіслання банком повідомлення (вимоги) позичальнику.

Таким чином, звернувшись 27.05.2014 року з даним позовом до суду, позивач не пропустив строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, для предявлення вимоги до поручителя.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про солідарне стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором та пенею з обох відповідачів.

Доводи апелянтів про неправильність розрахунку суми боргу за кредитним договором є безпідставними, оскільки стороною відповідачів не було надано жодного доказу на спростування поданих позивачем розрахунків і клопотання про призначення судом у даній справі бухгалтерсько-економічної експертизи ними не заявлялось.

Безпідставними є також доводи апелянтів в частині порушення судом їхніх процесуальних прав, зокрема, щодо подання суду доказів в обґрунтування своїх заперечень, оскільки суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи та оголошував перерву в судовому засіданні за їхніми клопотаннями (а.с.44, 52-53, 61, 65-66, 71-72, 75, 78, 80, 138), однак, відповідачі впродовж одного року розгляду справи судом першої інстанції так і не спромоглись надати необхідні на їхню думку докази, в тому числі, не було долучено жодних доказів й до заяви про перегляд заочного рішення суду.

Посилання апелянтів на те, що судом не було враховано поважності причин, у звязку з якими допущено порушення виконання кредитного зобовязання, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 ст.625 ЦК). Особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, однак, не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч.1 ст.617 ЦК).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_6