РІШЕННЯ

Іменем України

01.03.2016 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Козюренка Р.С.

при секретарі- Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 26.09.2013 року укладено кредитний договір №20-Ф/13/16 на суму 255 000,00 гривень на строк до 27.08.2014 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 23% річних, а з 18.11.2013 року 22% річних. Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 24.07.2015 року становить прострочена заборгованість за кредитом в сумі 255 000,00 гривень, проценти за користування кредитом в сумі 3 535,07 гривень, прострочені проценти за користування кредитом в сумі 56 561,12 гривень, пеня за несвоєчасну сплату процентів в сумі 10 414,05 гривень, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 96 683,42 гривень, 3% річних та втрати від інфляції у звязку із несвоєчасною сплатою процентів в сумі 12 062,91 гривень, 23% річних та втрати від інфляції у звязку із несвоєчасною сплатою кредиту в сумі 170 589,25 гривень та штраф в розмірі 25 500,00 гривень, а всього 630 345,82 гривень, які просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити та у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, однак представник останньої подав до суду заперечення та просить у задоволенні позову відмовити. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого представник позивача не заперечив.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 26.09.2013 року укладено кредитний договір №20-Ф/13/16 на суму 255 000,00 гривень на строк до 27.08.2014 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 23% річних, а з 18.11.2013 року 22% річних.

Згідно умов кредитного договору №20-Ф/13/16 від 26.09.2013 року, ПАТ «Терра Банк» надав відповідачу кредит на суму 255 000,00 гривень.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, 26.09.2013 року між позивачем та відповідачем укладені договори №103517/840/16 та № 103517/980/16 банківського рахунку фізичної особи, за яким ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № 3517 у доларах США.

Також 24.07.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ВДР-160302:840 з виплатою процентів щомісячно Депозит «Родинний», за яким вкладник ОСОБА_1 розміщує в ПАТ «Терра Банк» на вкладному (депозитному) рахунку № 3517 грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США на строк 1 місяць з 24.07.2014 року до 27.08.2014 рік.

Згідно змісту п.3.1.3. згаданого договору, банк повинен повернути вкладнику вклад у відповідності до умов цього Договору шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок вкладника № 3517, відкритий в ПАТ «ТЕРРА БАНК», код банку 380601. Вкладник доручає банку при настанні строку повернення вкладу, встановленого п. 2.6. цього Договору, або у випадку дострокового повернення вкладу відповідно до п. 2.10.3. цього Договору, повернути вклад на рахунок, зазначений в цьому пункті Договору.

Крім того, 24.07.2014 року між сторонами укладено договір застави майнових прав № З/2014/08-16 за договором банківського вкладу (депозиту) від 24.07.2014 року № ВДР-160302:840 з виплатою процентів щомісячно Депозит «Родинний».

Згідно із п. 1.1. договору застави від 24.07.2014 року № З/2014/08-16, цей Договір забезпечує вимоги ОСОБА_2 (позивача), що випливають з Кредитного договору від 26.09.2013 року № 20-Ф/13/16, укладеного між Заставодавцем (відповідачем) та ОСОБА_2, а також договорів про внесення змін та доповнень, що укладені та будуть укладені до нього у майбутньому, далі Кредитний договір.

Відповідно до умов п. 2.1. договору застави від 24.07.2014 року № З/2014/08-16, предметом застави за цим Договором є майнові права (Предмет застави), а саме майнові права, які належать Заставодавцю за договором банківського вкладу (депозиту) від 24.07.2014 року № ВДР-160302:840 з виплатою процентів щомісячно Депозит «Родинний» строком дії до 27.08.2014 року на суму 30 000,00 доларів США, далі Договір банківського вкладу, які (майнові права) полягають у праві вимоги від ПАТ «Терра Банк» сплатити грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США та проценти в розмірі, передбаченому Договором банківського вкладу. У випадку, якщо на дату повернення вкладу або на день, коли Заставодавець вимагає дострокового повернення вкладу, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку Заставодавця в національній валюті № 3517 та/або поточному рахунку Заставодавця в іноземній валюті № 3517, відкритих в ПАТ «Терра Банк», накладено арешт (операції по рахунку зупинено) та/або в інших випадках неможливості здійснення ОСОБА_2 договірного списання коштів з вказаних поточних рахунків, з будь-якої причини, Сторони домовились, відповідного до ст. 212 ЦК України, про відступлення Заставодавцем ОСОБА_2 права вимоги коштів за Договором банківського вкладу в дату повернення вкладу в сумі заборгованості (строкової та простроченої), що виникла перед ОСОБА_2 згідно Кредитного договору, в т.ч. кредиту, процентів за користування кредитом, процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, комісійних винагород та інших зобовязань, передбачених вказаним Кредитним договором. З моменту настання вказаних відкладальних обставин, ОСОБА_2 набуває всі права вкладника за Договором банківського вкладу в частині заборгованості за кредитом (строкової та простроченої), що виникла перед ОСОБА_2 згідно вказаного Кредитного договору, процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших зобовязань, передбачених вказаним Кредитним договором, в тому числі права вимагати повернення вкладу, та зобовязання за цим Договором банківського вкладу відповідно до ст. 606 ЦК України припиняється шляхом поєднання кредитора та боржника в одній особі. Сторони оцінили (визначили заставну вартість) Предмета застави у сумі 30 000,00 доларів США.

Як вбачається із п. 5.1. договору застави від 24.07.2014 року №З/2014/08-16, стягнення відбуватиметься шляхом відступлення прав вимоги, зазначених у п. 2.1 цього Договору, на підставі рішення суду або в позасудовому порядку у відповідності до чинного законодавства України.

Договором застави від 24.07.2014 року № З/2014/08-16, який забезпечує виконання зобовязань за Кредитним договором від 26.09.2013 року № 20-Ф/13/16, передбачено звернення стягнення на предмет застави шляхом відступлення відповідачем позивачеві права вимоги за договором банківського вкладу (депозиту) від 24.07.2014 року № ВДР-160302:840 на суму, що рівна сумі заборгованості за Кредитним договором від 26.09.2013 року № 20-Ф/13/16.

Звернення стягнення шляхом відступлення права вимоги настає з моменту настання хоча б однієї з відкладальних обставин, визначених в абз. 2 п. 2.1. договору застави від 24.07.2014 року № З/2014/08-16, а саме: якщо на день, коли Заставодавець вимагає дострокового повернення вкладу, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку Заставодавця в національній валюті № 3517 та/або поточному рахунку Заставодавця в іноземній валюті № 3517, відкритих в ПАТ «Терра Банк», накладено арешт (операції по рахунку зупинено) та/або в інших випадках неможливості здійснення ОСОБА_2 договірного списання коштів з вказаних поточних рахунків, з будь-якої причини; якщо на дату повернення вкладу на кошти, які знаходяться на поточному рахунку Заставодавця в національній валюті № 3517 та/або поточному рахунку Заставодавця в іноземній валюті № 3517, відкритих в ПАТ «Терра Банк», накладено арешт (операції по рахунку зупинено) та/або в інших випадках неможливості здійснення ОСОБА_2 договірного списання коштів з вказаних поточних рахунків, з будь-якої причини.

Так, позивач не надав суду доказів щодо настання вищенаведених обставин, які й не здобуті судом.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 21.08.2014 року № 518 «Про віднесення ПАТ «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.08.2014 № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК», згідно з яким з 22.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ТЕРРА БАНК», , МФО 380601, місцезнаходження: бульвар Дружби Народів, 28-В м. Київ, 01103, Україна.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Терра Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Терра Банк» запроваджено строком на три місяці з 22.08.2014 року по 22.11.2014 року.

Згідно із вимогами ч.1 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і надалі в редакції станом на серпень 2014 року), цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п.п. 3, 4, 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник фізична особа (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката; тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається із ч.1 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Як це слідує з ч. 2, 5, 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; 1-1) сплати регулярного збору до Фонду; 2) витрат, повязаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; 3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю працівників банку; 4) виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоровя або смертю, тощо; 5) здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації; 6) здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобовязань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обовязкового продажу валюти. Зобовязання банку, передбачені пунктами 1-1-4 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобовязань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобовязаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше першого місяця з дати запровадження у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, а для системно важливих банків не пізніше двох місяців.

У ч.1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини пятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Тобто, під час тимчасової адміністрації банку не проводяться активні операції. Більше того, вони можуть призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, визначених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наведена правова позиція узгоджується з постановою Вищого господарського суду України від 26.03.2015 року по справі № 910/17393/14.

Згідно із вимогами ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У відповідності до ст. 1074 ЦК України (в редакції станом на серпень 2014 року), обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Оскільки між позивачем та відповідачем склались зобовязальні правовідносини на підставі договорів банківського рахунку фізичної особи від 26.09.2013 року №№ 103517/840/16 та 103517/980/16, які носять майново-грошовий характер, у даному випадку відповідач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на яку поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наведена правова позиція узгоджується з постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015 по справі № 910/8394/15-г.

Правові висновки щодо застосування положень п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» при здійсненні розрахунково-касових операцій банками під час тимчасової адміністрації викладені у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 по справі № 3-24гс15, від 01.04.2015 по справах №№ 3-25гс15 та 3-34гс15, від 22.04.2015 у справі № 3-63гс15, від 27.05.2015 в справі № 3-217гс15, які згідно з ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Приписами ч. 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Положення ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» належить застосовувати з урахуванням правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 31.10.2011 року по справі № 6-47цс11, які згідно з ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 57, 60, 169, 209, 212, 215, 218, 224-225 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

На заочне рішення суду може бути подано відповідачем заяву про його перегляд судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Козюренко Р.С.