У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, яка від свого імені та від імені неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, про виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, про встановлення факту постійного проживання та сервітуту в користуванні жилим приміщенням неповнолітніх дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що відповідно до договору іпотеки від 16 серпня 2005 року ОСОБА_1 передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 на забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного між нею та банком. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. 1 вересня 2014 року банк направив відповідачу повідомлення про необхідність виселення із займаного іпотечного житла. Посилаючись на те, що вимогу про добровільне виселення відповідачі не виконали, безпідставно займають зазначене жиле приміщення, чим створюють перешкоди банку у реалізації майна, просило задовольнити позов.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом. Зазначала, що договір іпотеки було укладено без урахування інтересів неповнолітнього ОСОБА_2 та без дозволу органу опіки та піклування. Вважає, що вказані обставини є підставою встановлення для неповнолітніх дітей сервітуту щодо проживання у спірній квартирі до досягнення ними повноліття.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 вересня 2015 року, первісний позов задоволено. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Закону, ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як установлено судами та вбачається із матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка була придбана за рахунок кредитних коштів.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів із спірного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про неможливість виселення з указаної квартири неповнолітніх дітей необґрунтовані.

Проживання неповнолітніх дітей у жилому приміщенні, яке є предметом іпотеки, на час укладення договору іпотеки може бути підставою для визнання його недійсним, а не для задоволення вимог про встановлення сервітуту, які були предметом зустрічного позову.

Укладений між сторонами договір іпотеки від 16 серпня 2005 року не оспорений.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваних судових рішеннях висновків, які відповідають встановленим на підставі поданих сторонами доказів обставинам і ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції та ухвалі апеляційного суду висновків.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.О. Кузнєцов