АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Виниченко Л.М.
№22-ц/796/6508/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №755/3004/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Й., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Стельмах Олесі Олександрівни, заінтересована особа Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання неправомірною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив поновити строк для оскарження постанови від 29.01.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження № 49943972, визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Стельмах О.О. від 29.01.16р. про відмову у відкритті виконавчого провадження № 49943972 та направити ухвалу до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві для вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

В мотивування вимог посилався на те, що дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження є неправомірними, оскільки державним виконавцем не було з'ясовано всі обставини справи та не враховано, що боржник зобов'язання за мировою угодою виконав частково, а тому відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред'явлення виконавчого документу переривався.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року поновлено строк для подання скарги на дії державного виконавця. У задоволенні скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову про задоволення скарги, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що суд позбавив його можливості надати докази на підтвердження часткового виконання боржником умов мирової угоди, які наявні у PC СКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» шляхом витребування їх.

Зазначив, що головним державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Стельмах О.О. у визначений прийомний час 27.01.16р. повідомлено заявнику, що лише годину назад отримала матеріали виконавчого провадження, навіть не з'ясувавши всіх обставин справи та не вислухавши заявника, зауважила, що ним пропущено строк пред'явлення виконавчого документа, а отже нею не з'ясовано всі обставини справи та не враховано зазначене їй заявником, що PC СКП «СКПКПО» ухвалу та мирову угоду виконав частково, видавши наказ про поновлення його на посаді першого заступника директора, але всупереч ст. 29 КЗпП України не забезпечив його необхідними для роботи засобами, лише частково виплатив йому різницю в окладах, а тому відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред'явлення виконавчого документу переривався частковим виконання рішення боржником.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року, постановлену у цивільній справі № 2-5358/11 за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії та за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення та поновлення на роботі між сторонами було затверджено мирову угоду від 27 лютого 2012 року (a.c. 3 зв. - 4 зв.).

25.01.2016 року ОСОБА_1 подавав до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження, у якій додатками зазначено оригінал мирової угоди від 27.02.2012 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.2012 року у справі № 2-5358/11, провадження № 2/2604/331/2012. У заяві також просив зобов'язати Ритуальну службу спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» поновити його на посаді першого заступника директора та виплатити різницю в окладах.

Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києва Стельмах О.О. 29 січня 2016 року винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП 49943972) про примусове виконання ухвали № 2-5358/11, виданої Дніпровським районним судом м. Києва 02.03.2012 р. з посиланням на ст. ст. 21, 23, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» із зазначенням про те, що пропущений строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, що не відповідає вимогам ст. 22 вказаного Закону (a.c. 3).

Звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 вказував на те, що державним виконавцем не з'ясовані обставини того, що Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» частково виконало умови мирової угоди, а саме видало наказ про поновлення скаржника на посаді першого заступника директора та частково виплатило йому різницю в окладах, що перериває строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, як визначено п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Умовами мирової угоди передбачено, що у випадку порушення однією зі сторін умов цієї угоди, інша сторона має право звернутися до суду за отриманням виконавчого листа про примусове виконання мирової угоди. Примусове виконання мирової угоди здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону (пункт 6 частини першої статті 26 Закону).

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (02 березня 2012 року) зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Статтею 17 Закону визначено вичерпний перелік виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Таким чином, у випадку ухилення однієї зі сторін мирової угоди від добровільного виконання умов мирової угоди іншою стороною може бути заявлено позов про спонукання до виконання умов мирової угоди, і лише після ухвалення судового рішення про задоволення таких позовних вимог можуть вирішуватись усі процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-274цс15 та від 11.11.2015 року у справі № 6-342цс15.

Оскільки мирова угода по даній справі не є виконавчим документом, скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню із цих підстав.

Отже, дії державного виконавця є законними, і будь-яких порушень прав скаржника апеляційною інстанцією не встановлено.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції її постановлено з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав до її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 218,312-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді