Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1980/16 Головуючий у 1-й інстанції: Яркіна С.В.
Є.У.№ 317/2722/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Савченко О.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Світточ» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012», тертя особа: Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування і припинення рішення про їх державну реєстрацію,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПП «Світточ» звернулося до суду із вищевказаним позовом. Позивач зазначав, що 15 листопада 2010 року між ним та ОСОБА_3 укладено два договори оренди земельних ділянок, за умовами яких остання передала у строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району, Запорізької області, загальною площею 4,8496 га і 5,1599 га, строком на десять років. Вказані договори зареєстровані у відділі Держкомзему Запорізького району, запорізької області 26 квітня 2012 року за №2322/ та № 01536 відповідно. У червні 2015 року орендар звернувся до Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо обох договорів оренди землі, проте рішенням реєстратора було відмолено у державній реєстрації обох договорів, оскільки заявлене право вже зареєстровано іншим орендарем, т.я. 30 червня 2014 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Аграріс 2012» договори оренди цих же земельних ділянок, не розірвавши існуючі договори. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати укладені відповідачами у 2014 році договори оренди земельних ділянок недійсним з підстав, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі» і ст.ст.203, 215 ЦК України.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення договір оренди землі від 30.06.2014 року укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 4,8496 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області та скасувати і припинити рішення про його державну реєстрацію.

Визнано недійсним з моменту укладення договір оренди землі укладений 30.06.2014 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 5,1599 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області та скасувати рішення про його державну реєстрацію.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» на користь Приватного підприємства «Світточ» судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Аграріс 2012» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, колегія суддів визнала їх неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку із такими обставинами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність укладених сторонами договорів оренди землі вимогам Закону України «Про оренду землі» і ст.ст.203,215 ЦК України.

Спірні договори були укладені відповідачами у 2014 році, тоді як предмет договору оренди - земельні ділянки знаходилися у користуванні позивача - орендаря за нерозірваними договорами оренди, укладеними 15 листопада 2010 року, строк дії яких ще не скінчився.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірними договорами оренди права позивача не порушені, являються неспроможними.

Відповідно до положень ст. ст. 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Як встановлено судом і підтверджується зібраними у справі письмовими доказами, у встановленому законом порядку земельні ділянки у попереднього орендаря - ПП «Світточ» не вилучалися, укладені ним у 2010 році договори оренди недійсними не визнавалися.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення договору оренди.

Згідно ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Способами захисту прав власника або землекористувача на земельну ділянку є визнання прав, визнання угоди недійсною ( п. "а", п."в" ч.3 ст.152 ЗК України).

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Вирішуючи питання щодо наявності порушення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, колегія суддів бере до уваги роз'яснення п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно яким відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Підставами визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А саме, невідповідність змісту правочину ЦК України, акту цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; порушення прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей батьками (усиновлювачами) при вчиненні правочину.

Укладаючи у 2014 році спірні договори оренди з новим орендарем без розірвання договорів оренди з ПП «Світточ» і без вилучення у нього земельної ділянки, відповідачі порушили його право як землекористувача.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права являються неспроможними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач за укладеними у 2010 році договорами оренди не набув права користування земельними ділянками, оскільки відомості про ці договори відсутні у Державному земельному кадастрі, являються неспроможними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи. Як вбачається із матеріалів справи, укладені позивачем договори оренди були зареєстровані 26 квітня 2012 року у відділі Держкомзему Запорізького району Запорізької області у державному реєстрі земель у відповідності з вимогами законодавства, що діяло на момент виникнення орендних правовідносин.

Інші докази та обставини, на які посилається товариство, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

В частині позовних вимог ПП «Світточ» про скасування рішення про державну реєстрацію спірних договорів оренди доводи апеляційної скарги являються обґрунтованими, оскільки Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції Запорізької області бере участь у справі в якості третьої особи, позовних вимог до якої заявлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже зазначеним Законом передбачено скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно і, таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду.

За роз'ясненнями, що викладенні у п.п.8,10 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відмова у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Рішення суду про задоволення позову про недійсність правочину є підставою для скасування попередньої реєстрації.

Отже наявність судового рішення про визнання недійсними укладених відповідачами договорів є підставою для здійснення відповідної державної реєстрації для скасування державної реєстрації прав.

За вказаних обставин в зазначеній частині оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у позові.

Керуючись ст. ст.307, 309, 13, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року по цій справі в частині скасування і припинення державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок скасувати і ухвалити нове - про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: