РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Мукачево Справа №303/1379/16-ц

2/303/922/16

номер рядка с.з. - 49

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

За участю:

представника позивача - ОСОБА_3;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, з урахуванням уточнень щодо суми за предметом позову, зазначених представником позивача у судовому засіданні 19.04.2016, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, та до досягнення ним повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача. В свою чергу, позивач не має можливості матеріально забезпечити дитину на належному рівні, тому просить стягнути аліменти з відповідача у вищевказаному розмірі.

Відповідач та його представник, прийнявши участь у судовому засіданні 21.03.2016 року, позовних вимог не визнали, з посиланням те, що після розірвання шлюбу між сторонами по справі, у позивача залишилася значна частина майна, використання якого приносить значні прибутки матері їх спільної дитини, тому присудження судом ще й аліментів на утримання сина буде несправедливим.

Крім того, 04.04.2016 відповідачем було подано суду клопотання про зобов'язання позивача надати суду докази про наявність у неї майна, зокрема, виробничого приміщення за адресою: АДРЕСА_4, а також доказів про отримання позивачем доходу від надання в оренду цього приміщення в комерційних цілях.

Заслухавши пояснення та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 07.10.2008, а.с. 6).

Відповідно до копії заочного рішення суду від 24.01.2012, яке набрало законної сили 13.02.2012 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5).

Згідно з даними довідки, виданої 09.02.2016 Ужгородським спеціалізованим навчально-виховним комплексом «Веселка» за №31, дитина ОСОБА_4 навчається у 2 класі вищевказаного комплексу з поглибленням вивчення іноземної мови (а.с. 8).

Із довідки про доходи від 09.02.2016 №26 вбачається, що позивач ОСОБА_1 працює в Ужгородській міській поліклініці та її середньомісячний розмір заробітної плати за 2015 рік становить близько 2403,44 грн. (а.с. 10).

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи суд приймає також до уваги наступне.

При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення.

За результатами судового розгляду справи, судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та матеріальному забезпеченні дитини, яка проживаю з матір'ю.

З урахуванням того, що в суду не має відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, а також про те, що відповідач має інші аліментні зобов'язання, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дитини, у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить 800,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тому, визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дітей, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин - справедливості розумності та моральності.

Аргументи до доводи відповідача та його представника щодо необхідності відмови позивачу у задоволенні поданого нею позову, у зв'язку з наявністю у неї майна, яке приносить значний прибуток, судом відхиляється, оскільки у спірній по справі ситуації мова не йде про поділ майна подружжя, з визначенням загальної маси такого, а про стягнення аліментів. Крім того, вказані обставини не підлягають обов'язковому з'ясуванню, у розумінні частини першої ст. 182 Сімейного кодексу України при розгляді такої категорії справ. Також, слід наголосили на тому, що наявність чи відсутність у позивача майнових активів, використання яких приносить прибуток, не може стати підставою для звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки такий обов'язок носить абсолютний характер.

У зв'язку з вищенаведеним, і клопотання відповідача про зобов'язання позивача подати суду докази про наявність у неї майна та доходів задоволенню не підлягає.

Крім того, сторони по справі є вільними у поданні ним тих, чи інших доказів.

Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України

аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Пунктом 1 частини першої ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, з урахуванням ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Змінені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_2, зареєстрованої АДРЕСА_3, код НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень), щомісячно, починаючи з 03.03.2016 року та до досягнення ним повноліття.

4. Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

5. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 Закарпатської області, і.к. НОМЕР_1) в дохід держави суму 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.) судового збору.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Кость