АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/426/16 Доповідач - Жолудько Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

при секретарі Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1, представника ДВС Савчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 05 листопада 2014 року по справі за поданням Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 05 листопада 2014 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення закордонного паспорта громадянина України до часу виконання зобов'язань згідно із виконавчим листом № 2-4329/11, виданого 06.08.2011 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 06.05.2011 року, до досягнення дітьми повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 05.11.2014 скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ відмовити.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що судом не встановлено факту його ухиляння від виконання зобов'язань. Вказує на те, що йому було невідомо про ухвалення Тернопільським міськрайонним судом рішення про стягнення з нього аліментів. Крім того, Першим відділом ДВС Тернопільського МУЮ не надано доказів отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження.

Наголошує на тому, що він є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією закордонного паспорта № НОМЕР_1, виданого 04.05.2012 року НОМЕР_2, та тимчасовою посвідкою на проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 16.03.2010 року. Вказує на те, що в силу ст. 6, п. 5 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" він не може бути обмежений у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ Савчук А.О. апеляційну скаргу визнала і покладається на думку суду при вирішенні даного питання.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що в ОСОБА_1 є зобов'язання, покладене на нього судовим рішенням про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому наявні передбачені законом підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не може погодитися з ухвалою суду, оскільки вона постановлена судом з порушенням норм процесуального права, що в силу ст. 311, ч. 1, п. 4 ЦПК України є підставою для її скасування.

Судом установлено, що 06 серпня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2-4329/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 06.05.2011 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 13).

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ від 06.05.2014 року відкрито виконавче провадження із виконання вказаного виконавчого листа № 2-4329/11 від 06.08.2011 року(а.с.4).

Станом на 07.05.2014 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, складає 22 471,40 грн., що стверджується розрахунком розміру заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 7).

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ від 04.06.2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1, та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 8).

Відповідно до довідки АДП ГУДМС УДМС України від 18.06.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16).

Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ від 04.09.2014 року постановлено здійснити примусовий привід боржника ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_1 на 11.09.2014 року з 10 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. в Перший відділ ДВС Тернопільського МУЮ (а.с. 10).

Відповідно до рапорту від 10.02.2014 року, складеного лейтенантом міліції ТМВ УМВСУ в Тернопільській області, здійснити примусовий привід боржника ОСОБА_1 не вдалося, оскільки останній, зі слів сусідів, за вищевказаною адресою не проживає (а.с. 11).

Згідно з повідомленням управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 01.07.2014 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за обліками УДМС України в Тернопільській області не документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 9).

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією закордонного паспорта № НОМЕР_1, виданим 04.05.2012 року НОМЕР_2, та тимчасовою посвідкою на проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 16.03.2010 року.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

За змістом ст. 11, ч. 3, п. 18 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11.09.1997 року) та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема, щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як убачається з вищенаведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника-громадянина України від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Надані державним виконавцем документи свідчать про факт наявності заборгованості боржника, однак не про факт його ухилення від виконання рішення суду, оскільки у матеріалах відсутні докази вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення даної постанови боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, як це передбачено ст. 31, ч. 1 Закону України "Про виконавче провадження", а також направлення відповідних вимог держаного виконавця.

При розгляді справи апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 не є громадянином України, а тому норми ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" щодо порядку виїзду з України і в'їзду в Україну на нього не поширюються.

Таким чином, суд дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності правової підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів уважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому в силу ст. 312, ч. 2 ЦПК України її слід скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ.

На підставі ст.33 Конституції України, ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, керуючись ст.ст. 307, ч. 2, п. 2; 312, ч. 1, п. 2; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 05 листопада 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання Першого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько