у х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

Остапчука Д.О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» в особі відділення № 13 АТ «БМ Банк» м. Тернопіль до Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В», Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариств «БМ Банк» в особі відділення № 13 АТ «БМ Банк» м. Тернопіль (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В» (далі - ТОВ «Р.Е.Й.В») умов договору невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 pоку № 2007-22/DC з урахуванням уточнень, просило стягнути солідарно з ТОВ «Р.Е.Й.В», Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-сервіс» (далі - ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.-техно» (далі - ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 1 093 894,12 євро заборгованості за вказаним договором, із яких: 928 тис. євро - заборгованість за тілом кредиту; 101 606,41 євро - заборгованість за відсотками; 64 287,71 євро - пеня (з 15 липня 2013 року до 15 липня 2014 року з урахуванням 180 днів прострочення платежу), у рахунок погашення якої звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1, загальною площею 36,3 кв. м, житловою площею 19,2 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_5, шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом під час виконання рішення в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 серпня 2015 року, позов ПАТ «БМ Банк» задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Р.Е.Й.В.», ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 року в сумі 1 093 894,12 євро, що еквівалентно 19 369 037 грн 24 коп.

У рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «Р.Е.Й.В.» перед ПАТ «БМ Банк» за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березея 2007 року у сумі 1 093 894,12 євро, що еквівалентно 19 369 037 грн 24 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 загальною площею 36,3 кв. м, житловою площею 19,2 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського та районного нотаріального округу Береш Л. І. 30 вересня 1997 року і зареєстрованого Тернопільським бюро технічної інвентаризації 08 грудня 1997 року, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для погашення заборгованості за вказаним кредитом за початковою ціною реалізації предмета іпотеки, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час здійснення виконавчих дій.

Стягнуто із ТОВ «Р.Е.Й.В.», ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «БМ Банк» 3 654 грн судового збору.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення у частині стягнення заборгованості за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 pоку № 2007-22/DC просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інтонації, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки ТОВ «Р.Е.Й.В.» не належним чином виконувало зобов'язання за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 pоку № 2007-22/DC, то боржник разом із поручителями мають нести солідарну відповідальність перед банком за порушення умов вказаного договору. Відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» кредитор має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 загальною площею 36,3 кв. м, житловою площею 19,2 кв. м, яка на праві власності належить ОСОБА_5

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 березня 2007 pоку між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ТОВ «Р.Е.Й.В.» укладено договір невідновлюваної кредитної лінії № 2007-22/DC зі змінами, внесеними додатковими договорами, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 1 239 272,89 євро у межах невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 1 млн євро, з терміном погашення не пізніше 28 лютого 2013 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором між ТОВ «БМ Банк» та ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договори поруки, згідно з умовами яких кожен із поручителів окремо поручився перед кредитором за належне виконання позичальником ТОВ «Р.Е.Й.В.» взятих на себе зобов'язань за договором невідновлюваної кредитної лінії від 16 березня 2007 pоку № 2007-22/DC.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором 16 березня 2007 pоку між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого остання надала в іпотеку банку однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 загальною площею 36,3 кв. м, житловою площею 19,2 кв. м, яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «БМ Банк» посилалось на те, що ТОВ «Р.Е.Й.В.» належним чином не виконувало зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 15 липня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 093 894,12 євро, яка складається із: 928 тис. євро заборгованості за основним боргом, 101 606,41 євро заборгованості за процентами та 64 287,71 євро пені, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з позичальника та поручителів та у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру по АДРЕСА_1.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договорів поруки від 16 березня 2007 року № 22-2007/DC-1, № 22-2007/DC-2, № 22-2007/DC-3, № 22-2007/DC-4 кожен із поручителів поручився перед кредитором та зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань. Кожен із поручителів разом із боржником відповідають перед банком як солідарні боржники.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягуючи солідарно з боржника та поручителів заборгованість за кредитним договором, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не звернули уваги на те, що приписами ч. 3 ст. 554 ЦК України передбачено можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука). При цьому поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, проте в цьому випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Вирішуючи спір по суті та встановивши, що між ТОВ «БМ Банк» та ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору, суди не звернули уваги на те, що за таких обставин підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ст. 554 ЦК України відсутні.

Крім того, в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції спір вирішено шляхом солідарного стягнення кредитної заборгованості із боржника та поручителів, у той же час резолютивна частина рішення суду першої інстанції вказівки про такий спосіб стягнення заборгованості не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Задовольняючи позов ТОВ «БМ Банк», суди ухвалили рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

При цьому, посилаючись на загальний розмір заборгованості, суди не зазначили всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також початкову ціну предмета іпотеки для їх подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Посилання суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15 та від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1561цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У той же час, вирішуючи спір у частині вимог ТОВ «БМ Банк» до ТОВ «Р.Е.Й.В», ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», суди не визначилися із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню; правильність нарахування заборгованості за кредитним договором не перевірили; не звернули уваги на те, що між ТОВ «БМ Банк» та ТОВ «Р.Е.Й.В» було укладено кредитний договір, а між ТОВ «БМ Банк» і ТОВ «Р.Е.Й.В.-сервіс», ТОВ «Р.Е.Й.В.-техно», - договори поруки як між юридичними особами та з урахуванням цього не перевірили, чи можуть зазначені позовні вимоги розглядатись у порядку цивільного судочинства.

При вирішенні спору в цій частині вимог судам необхідно врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, яка згідно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Наведені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О. В. Попович

В. О. Савченко