Справа № 372/3489/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/1028/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 26 22.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Дмитрієвої Л.Д., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» звернулося до суду з вказаним позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачами зобов'язань за укладеним сторонами договорами кредиту і поруки та наявність заборгованості, яку позивач просив стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами, а саме:

Стягнути солідарно з обох відповідачів заборгованість за кредитним договором №129-003/08Р від 01 лютого 2008 року в розмірі 254 559грн. 97коп., що станом на 20 червня 2015 року складається із заборгованості за кредитом у розмірі 83 511 грн., заборгованості за процентами в сумі 36 684 грн. 51 коп., неустойки (пені) за кредитом в розмірі 104 128 грн. 62 коп., неустойки (пені) за процентами в сумі 30 235 грн. 84 коп.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ комерційний банк «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором №129-003/08Р від 01 лютого 2008 року в розмірі 140 099 грн. 25 коп., що станом на 20 червня 2015 року складається із заборгованості за кредитом у розмірі 83511 грн., заборгованості за процентами в сумі 11 485 грн. 75 коп., неустойки (пені) за кредитом в розмірі 31 995 грн. 35 коп., неустойки (пені) за процентами в сумі 13 107 грн. 15 коп., а також судові витрати в розмірі 1 400 грн. 99 коп., а всього: 141 500 грн. 24 коп.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між ПАТ «КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_2 був укладений договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в загальній сумі 100100 грн., що підтверджується договорами.

01 лютого 2008 року між ПАТ «КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_3 поручалась за зобов'язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором, що підтверджується договорами.

Вказані договори були укладені в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України.

Меморіальним ордером та іншими матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем ОСОБА_2 передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем.

Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем ОСОБА_2 умов договору та наявність заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що від 10 серпня 2009 року відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує умови кредитного договору, а від 20 вересня 2013 року перестав виконувати свої зобов`язання за цим договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором станом на 20 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 254559 грн. 97 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 835111 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 36684 грн. 51 коп., пеня за кредитом у розмірі 104128 грн. 62 коп. та пеня за процентами у розмірі 30235 грн. 84 коп.

18 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором.

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Правовий аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припиненням права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України суд першої інстанції вірно вважав, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таку правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14).

Як зазначалось вище, починаючи від 10 серпня 2009 року відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує умови кредитного договору, а від 20 вересня 2013 року перестав виконувати свої зобов`язання за цим договором, проте лише 18 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором.

Таким чином банк звернувся з позовом до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором після спливу шести місяців з часу несплати боржником чергового платежу за договором.

Виходячи з цього порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до поручителя - відповідача ОСОБА_3

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, зокрема, до вимог про стягнення пені та відсотків. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно з вимогами ч.2 ст.258 ЦК України нарахування пені та штрафу не може перевищувати одного року.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлені достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 140 099 грн. 25 коп., що станом на 20 червня 2015 року складається із заборгованості за кредитом у розмірі 83 511 грн., заборгованості за процентами в сумі 11 485 грн. 75 коп., неустойки (пені) за кредитом в розмірі 31 995 грн. 35 коп. та неустойки (пені) за процентами в сумі 13 107 грн. 15 коп.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Дмитрієва Л.Д.

Матвієнко Ю.О.