Провадження № 22-ц/780/2619/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 29 19.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заявлені вимоги мотивував тим, що 04 червня 2014 року на автодорозі Кремінець-Біла Церква - Ржищів сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкоджено автомобіль НОМЕР_1, належний ОСОБА_4, та яким він володіє і керує згідно довіреності останнього. У зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою він також отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, крововиливу на передній поверхні грудної клітки та на правому плечі, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Зменшивши позовні вимоги в січні 2016 року, остаточно просив стягнути із відповідача на свою користь 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 7795,20 грн. судових витрат на правову допомогу адвоката та 577,95 грн. витрат на сплату судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким уточнені позовні вимоги задовольнити повністю, винести ухвалу про повернення позивачу надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 1896,40 грн., вирішити питання відшкодування судових витрат.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_3 04 червня 2014 року, близько 21 год. 30 хв. на 350 км + 500 м автодороги Кремінець - Біла Церква - Ржищів на території Білоцерківського району, Київської області, керуючи автомобілем MERSCEDES-BENZ ML 350, д.н.з.НОМЕР_3, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу під час обгону автомобіля BMW 740і, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_2 та допустив зіткнення з автомобілем BMW 740і, внаслідок чого автомобіль BMW 740і, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження.

06 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Обухівського відділення судово-медичної експертизи та отримав висновок спеціаліста № 47, згідно якого у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, крововиливу на передній поверхні грудної клітки, на правому плечі. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупим(ими) твердим(ими) предметом(ами) з обмеженою травмуючою поверхнею, за часом утворення можуть відповідати терміну, вказаному в поясненні - 04 червня 2016 року, і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Постановою Головного управління МВС України в Київській області від 26 вересня 2014 року кримінальне провадження по факту дорожньо-транспортної пригоди закрите за відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2016 року у справі № 357/334/15-п, 3/357/158/15 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та закрито провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відтак є він є володільцем джерела підвищеної небезпеки в розумінні положень ст. 1187 ЦК України.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції взяв до уваги постанову Головного управління МВС України в Київській області від 26 вересня 2014 року про закриття кримінального провадження, у якій в переліку потерпілих осіб відсутній ОСОБА_5, і з цього прийшов до висновку про недоведеність отримання останнім легких тілесних ушкоджень саме під час дорожньо-транспортної пригоди.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова про закриття кримінального провадження не є належним доказом щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, оскільки не є вироком і оскільки встановлення у ній кола осіб, які отримали тілесні ушкодження, не відноситься до категорії дій, вчинених певною особою.

Разом із тим в матеріалах справи міститься постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2016 року у справі № 357/334/15-п, 3/357/158/15, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення щодо дорожньо-транспортної пригоди 04 червня 2014 року за участі водія автомобіля BMW 740і, державний номерний знак НОМЕР_1, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та закрито провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відтак, відповідач ОСОБА_3 є особою, з вини якої позивачу ОСОБА_2, водію автомобіля BMW 740і, державний номерний знак НОМЕР_1 було завдано моральної шкоди.

При цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку спеціаліста № 47 Обухівського відділення судово-медичної експертизи, яким зокрема встановлено, що із вкладки амбулаторної картки відомо, що ОСОБА_2 05 червня 2014 року був на прийомі у травматолога. Травма при ДТП. Скарги на болі в грудній клітці, променево-зап'ясткових суглобах. Діагноз: забої грудної клітки, верхніх кінцівок. 05 червня. Хірург. Діагноз: забій грудної клітки. 05 червня. Невропатолог. Скарги на виражений головний біль, головокружіння, запаморочення, нудоту. Виражений горизонтальний ністагм. Сухожилкові рефлекси однакові. Патологічні рефлекси не викликаються. Діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, направлений на стаціонарне лікування. Висновком спеціаліста підтверджено, що легкі тілесні ушкодження, отримані позивачем, можуть відповідати терміну 04 червня 2016 року.

Докази отримання позивачем тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідачем спростовані не були.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність заподіяння відповідачем легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відтак моральна шкода, завдана йому в результаті перенесеного фізичного болю та страждань, має бути відшкодована йому ОСОБА_3

Враховуючи ступінь тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_2, обставини, за яких вони були отримані, тривалість перенесених страждань та в зв'язку із цим зміну звичайного способу життя, колегія суддів визначає компенсацію заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 10000 грн., яка вважається суду розумною, виваженою, справедливою та пропорційною.

Відтак, заявлений ОСОБА_2 позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 10000 грн. відшкодування моральної шкоди, а рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні цього позову скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Оцінюючи вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує наступне.

Так, позивачем надано погодинний розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу в розмірі 7795,20 грн., яка включає досудові юридичні послуги, понесені позивачем витрати підтверджуються квитанцією № 053460 (а. с. 67).

Пунктами 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Враховуючи, що понесені позивачем витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені в розмірі 7795,20 грн., колегія суддів включає їх до судових витрат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким із відповідача на користь позивача стягується відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1559,04 грн. та судовий збір в розмірі 275,60 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, ОСОБА_2 просив повернути йому судовий збір в зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи, що під час розгляду справи позивачем було зменшено позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, судовий збір в розмірі 1896,15 грн. підлягає поверненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10000 грн. компенсації завданої моральної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 1559,04 грн. та судовий збір в розмірі 275,60 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Повернути ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1896,15 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.