УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила виселити ОСОБА_5 із частини будинку АДРЕСА_1, а саме із веранди 1-7 та ганку та зобов'язати її не чинити перешкод у користуванні цими приміщеннями.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що їй та відповідачці належить кожній по 1/2 частини вказаного вище житлового будинку, який вони успадкували після смерті матері.

Вказала, що рішенням апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2011 року, розділено житловий будинок в натурі за першим варіантом будівельно-технічної експертизи з виділенням їй у власність приміщень: коридору 1-1, житлової кімнати 1-2, кухні 1-5, веранди 1-7, котельні та ганку. У розподілі земельної ділянки відмовлено.

Посилаючись на те, що тривалий час вона не мала можливості потрапити до виділених у її власність приміщень, у зв'язку із неправомірним користуванням відповідачкою верандою 1-7 та ганком, які нею перебудовані (зокрема у веранді встановлено перегородку, а ганок розширено й добудовано), та у зв'язку з тим, що ці приміщення були зачинені і в них перебували речі відповідачки, а тому просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні верандою та ганком у АДРЕСА_1, які їй виділені на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2010 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що вказаний вище будинок за рішенням апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2010 року розділено в натурі, а спірні приміщення веранди і ганку виділено у власність позивачки, дійшовши висновку, що перешкоджання у доступі до цих приміщень з боку відповідачки порушує права ОСОБА_4, які підлягають захисту у обраний позивачкою спосіб.

Апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи відповідачки про те, що вона перебудувала приміщення веранди 1-7 і ганок та є власником цих приміщень, оскільки дана перебудова здійснена останньою самочинно і вона не набула на неї прав власності відповідно вимог до ч. 2 ст. 376 ЦК України; крім того, вказані обставини щодо перебудови веранди були відомі суду на час ухвалення рішення про розподіл будинку, проте з огляду на самочинність перебудови експерт та суд виходили із приміщення веранди 1-7 пл.14,6 кв. м.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана