АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 549/55/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1252/16Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.

суддів Панченка О.О., Прядкіної О.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника СТОВ «Перемога» - Трейтяк П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога»

на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року

по справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога»( далі - ТОВ «Перемога») до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків та 3% річних,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач СТОВ «Перемога» звернувся в суд з позовом, який уточнив у березні 2016 року /а.с.105/, до ОСОБА_3 про стягнення 13 473,14 коп. інфляційних збитків та 3% річних за період з 03.02.2012 року по 09.03.2016 року згідно розрахунку, наведенного у заяві. Посилався на те, що відповідач не виплачує заборгованість за договором від 26.08.2009р. поворотної безвідсоткової грошової позики, яку в розмірі 20 949 грн. та судовий збір в розмірі 209,49грн., стягнуті рішенням Чорнухинського.районного суду Полтавської області від 03.02.2012 року.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року у задоволенні позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога» відмовлено в повному обсязі.

СТОВ «Перемога» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень ст.625 ЦК України з посиланням на преюдиційність рішення районного суду від 03.02.2012 року, яким визначено та стягнуто з відповідача розмір шкоди.

Посилається на роз'яснення Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» №5 від 30.03.2012 р., викладених у ч.2 п.17, відповідно до яких наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України.

Доводить, що спірні правовідносини виникли через порушення відповідачем грошового зобов'язання, яке належно не виконано, а не у зв'язку з примусовим виконання рішення суду від 03.02.2012року, як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2009 року між СТОВ «Перемога» та ОСОБА_3 укладено письмове зобов'язання, згідно якого останній, як працівник товариства, одержав від СТОВ аванс на придбання житлової садиби в розмірі 23 000 грн., які зобов'язався повернути рівними долями на протязі 7 років до 1 вересня 2016 року по 300 грн. щомісячно./а.с.11/

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2012 року , яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь СТОВ «Перемога» заборгованість за договором позики від 26 серпня 2009 року у розмірі 20 949 грн. та 209,49 грн. сплаченого судового збору, а всього 21 158,49 грн./а.с.13-16/

Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Чорнухинського районного управління юстиції з 23.04.2013 року./а.с.17/ Відповідно до довідки ВДВС Чорнухинського РУЮ від 05.02.2016 року №27 за виконавчим документом сплачено 8 094,27 грн., заборгованість складає 13064,22 грн./а.с.40/

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з тривалим невиконанням рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 03.02.2012 року, які врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). При цьому суд першої інстанції послався на правовий висновок, висловлений Верховним Судом України у справі №6-2759цс15 від 20.01.2016 року.

Однак такий висновок місцевого суду є помилковим , враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11, від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14).

За таких обставин висновок суду про те, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з тривалим невиконанням рішення про стягнення заборгованості, а не у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання, є неправильним та не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 вересня 2015 року 6-369цс15. Н

Наявність судового рішення про дострокове стягнення суми позики та перебування вказаного рішення на примусовому виконанні не припиняє самого грошового зобов'язання до повного його виконання.

Тому, враховуючи, що ОСОБА_3 неналежно виконує грошове зобов'язання щодо повернення СТОВ «Перемога» позики, останнє правомірно вимагає застосування норми статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.

Суд першої інстанції помилково послався на правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-2759цс15, оскільки він висловлений у справі з інших спірних правовідносин.

Розрахунок 3% річних та інфляційних збитків, наведений позивачем в уточненій позовній заяві є належним та правильним, а тому, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,304, 307, 309 п.п.3.4, 314, 316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога» - задовольнити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12 березня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги СТОВ «Перемога» до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків та 3% річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь СТОВ «Перемога» суму інфляційних збитків та 3% річних у розмірі 13 473,14 грн.( тринадцять тисяч чотириста сімдесят три грн. 14 коп.).

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий-суддя Л.І.Пилипчук

Судді: /підписи/ О.О.Панченко

О.В.Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук