Справа № 344/9927/15-ц
Провадження № 22-ц/779/567/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Горблянського Я.Д.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 30 липня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1359 pv-07, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 48 000,00 доларів США зі сплатою 14,5 відсотків річних строком до 30 липня 2022 року.

Зазначав, що 26 травня 2008 року була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою процентна ставка за користування кредитом, починаючи із 26 травня 2008 року, була встановлена у розмірі 16 відсотків річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 липня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що відповідачі належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконували, у зв'язку з чим станом на 16 лютого 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 1 253 438,41 грн., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 33 124,36 доларів США, еквівалент по курсу НБУ станом на 16 лютого 2015 року становить 862 886,27 грн., сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 2 066,59 доларів США, еквівалент становить 53 834,46 грн., сума строкової заборгованості по відсоткам - 735,10 доларів США, еквівалент становить 19 149,28 грн., сума простроченої заборгованості по відсоткам - 4 951,96 доларів США, еквівалент - 128 988,06 грн., пеня - 188 570,34 грн., банк просив позов задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 1359 pv-07 від 30 липня 2007 року в розмірі 1 013 365,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 1 827 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що банком не доведено, що ним було отримано кредитні кошти у відповідності до умов, передбачених п.п.2.1, 2.2 кредитного договору. Також банком не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якого б вбачалося, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових загальної суми заборгованості станом на дату подання позову, у тому числі з урахуванням валюти кредитного зобов'язання та курси цієї валюти до гривні, встановленої НБУ на відповідну дату.

Вказував, що сам по собі розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 06 липня 2015 року не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості. А документи, які б підтверджували видачу банком грошей позичальнику та їх отримання ним - у справі відсутні.

Крім того, зазначав, що фактично всі розрахунки проведені станом на 16 лютого 2015 року, а позов поданий тільки у липня 2015 року.

Вважає, що банком не надано доказів того, що на момент подання заяви до суду у банку існувало право вимоги до відповідачів саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у позовній заяві (в тому числі щодо розмірів «початкового тіла кредиту», «початкового проценту», «початкового розміру пені»).

Зазначає, що у суду не було підстав наводити розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, оскільки позивач позов пред'явив у гривнях, а не у іноземній валюті.

Крім того вказує, що банк самостійно провів розрахунок пені та судового збору, виходячи із розміру позовних вимог, які були розраховані станом на 16 лютого 2015 року, однак позов подав тільки у липні 2015 року, коли курс валют був значно нижчим, а тому суд повинен був зобов'язати банк провести повторні розрахунки розміру боргу станом на день подання позовної заяви або відмовити в задоволенні позові.

У зв'язку з наведеним просив оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 013 365,87 грн. та судових витрат змінити, в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення пені залишити без зміни.

В апеляційній скарзі на рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення пені ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що кредитним договором передбачено сплату пені у разі прострочення позичальником повернення кредитних ресурсів, а згідно цивільного законодавства договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вважає, що застосування положень ст. 551 ЦК України є неможливим, оскільки відповідач не надав доказів про скрутне матеріальне становище.

Крім того, вказує, що пеня є значно меншою за суму боргу по тілу кредиту та процентам і значно не перевищує розмір боргу.

У зв'язку з наведеним просив оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення пені змінити та стягнути пеню у розмірі 188 570,34 грн., в решті рішення залишити без змін.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав з вищенаведених підстав, апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заперечив.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, направив клопотання у якому просить справу слухати у його відсутності.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася.

Вислухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено, що 30 липня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1359 pv-07, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 48 000,00 доларів США зі сплатою 14,5 відсотків річних строком до 30 липня 2022 року.

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору, укладеної 26 травня 2008 року процентна ставка за користування кредитом, починаючи із 26 травня 2008 року, була встановлена у розмірі 16 відсотків річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором.

Відповідно до додаткової угоди №2 до кредитного договору, укладеної 21 жовтня 2011 року п.2.1 договору викладений у новій редакції, згідно з якої банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 39 400,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 процентів річних.

У цей же день між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, згідно якої поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором перед банком.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до п.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до додатку №1.

Згідно до додаткової угоди №2 до кредитного договору п.3.2 договору викладений у новій редакції, згідно якої позичальник зобов'язується щомісяця в термін з 01 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 648,00 доларів США. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Відповідно до п.6.1 за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, станом на 16 лютого 2015 року, заборгованість за кредитним договором становила 1 253 438,41 грн., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 33 124,36 доларів США, еквівалент по курсу НБУ станом на 16 лютого 2015 року становить 862 886,27 грн., сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 2 066,59 доларів США, еквівалент становить 53 834,46 грн., сума строкової заборгованості по відсоткам - 735,10 доларів США, еквівалент становить 19 149,28 грн., сума простроченої заборгованості по відсоткам - 4 951,96 доларів США, еквівалент - 128 988,06 грн., пеня - 188 570,34 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку та стягуючи заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 013 365, 87 грн. суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості слід визначити за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, при цьому, відмовляючи в стягненні пені суд вважав за можливе зменшити її розмір до 0 грн.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що кредитні кошти згідно кредитного договору були надані ОСОБА_2 в іноземній валюті - доларах США, погашення за даним договором повинно було здійснюватися в розмірі щомісячного ануїтетного платежу, який становить 648,00 доларів США.

Банком визначено розмір заборгованості по кожному із платежів в доларах США з переведенням в гривневий еквівалент по курсу НБУ станом на 16 лютого 2015 року, а загальну заборгованість банк просив стягнути в гривнях станом на дату такого перерахунку.

Представник відповідача в засіданні апеляційного суду зазначив, що ОСОБА_2 визначний розмір заборгованості в доларах США не оспорюється, при цьому він заперечує визначений гривневий еквівалент такої заборгованості, оскільки розрахунок було проведено станом на 16 лютого 2014 року, а позов заявлено в липні 2015 року, чим збільшено розмір такої заборгованості.

Суд першої інстанції стягуючи загальний розмір заборгованості в гривнях, без визначення її складових частин, при цьому в мотивувальній частині рішення навів розрахунки заборгованості в доларах, з зазначенням про те, що її гривневий еквівалент слід вираховувати за курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому апеляційний суд виходить із передбаченого законом принципу відповідності мотивувальній частині рішення його резолютивної частини, яка повинна містити вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України, та конкретно визначеного розрахунку заборгованості згідно умов договору.

Тому відповідно на користь банку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути солідарно заборгованість по кредиту станом на 25 січня 2016 року на загальну суму 40 878,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 25 січня 2016 року становить 1 013 365 грн. 87 грн., яка складається із суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту в розмірі 33 124,36 доларів США, що еквівалентно 821 152, 88 грн., суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту в розмірі 2 066,59 доларів США, що еквівалентно 51 230 грн. 77 коп., суми строкової заборгованості по відсоткам в розмірі 735,10 доларів США, що еквівалентно 18 223,13 грн., суми простроченої заборгованості по відсоткам в розмірі 4 951,96 доларів США, що еквівалентно 122 759,09 грн.

Крім того, суд першої інстанції відмовляючи в стягненні пені шляхом приведення її розміру до 0 грн. не врахував, що закон не передбачає звільнення від сплати такої, а надає право суду зменшувати її розмір за наявності певних обставин.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Згідно наданого банком розрахунку, розмір нарахованої пені становить 188 570,34 грн.

Колегія суддів вважає, що нарахований банком розмір пені є таким, що не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України, а тому з врахуванням ступеня виконання зобов'язання боржником (станом на 16.02.2015 року сплачено 12 809, 05 доларів тіла кредиту та 43166, 54 доларів відсотків), майнового стану відповідачів та враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, слід зменшити розмір пені до 10 000 грн.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» слід стягнути понесені судові витрати в розмірі по 2 876 ,85 грн. з кожного.

Крім того, з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 769,40 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», м. Київ, вул. Артема, 60, заборгованість за кредитним договором № 1359 pv-07 від 30 липня 2007 року в розмірі 40 878,01 доларів США, що еквівалентно 1 013 365 грн. 87 грн., яка складається із суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту в розмірі 33 124,36 доларів США, еквівалентно 821 152, 88 грн., суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту в розмірі 2 066,59 доларів США, що еквівалентно 51 230 грн. 77 коп., суми строкової заборгованості по відсоткам в розмірі 735,10 доларів США, що еквівалентно 18 223,13 грн., суми простроченої заборгованості по відсоткам в розмірі 4 951,96 доларів США, що еквівалентно 122 759, 09 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 10 000 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 2 876, 85 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 769,40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

Я.Д. Горблянський