Справа № 336/443/16-ц
Пров. № 2/336/896/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В позові зазначає, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Донька протягом кількох років розвиває творчі здібності, грає в театрі, бере участь у постановках спектаклів, в 2016 році її творча група вирушає на гастролі, які будуть відбуватися за межами України. Оскільки для поїздки неповнолітньої особи за межі держави необхідна згода батька, позивач звернулася до відповідача з проханням надати такий дозвіл, на що отримала відмову. Зазначені обставини спонукали її звернутися до суду за захистом права своєї дитини.

На підставі викладеного просить ухвалити рішення про дозвіл позивачці на виготовлення проїзних документів на виїзд за кордон ОСОБА_3 та дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітній доньці у супроводі уповноваженої особи.

В судове засідання позивач не з'явилася.

ЇЇ представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи без його участі, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернувся відповідач.

Зазначені обставини в силу ст. ст. 158,169 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення у відсутність осіб, які беруть участь у справі.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789 від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно віт того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

В силу із ст. ст. 7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в,їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в,їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

В силу ст. 4 згаданого Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Як випливає з п. 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд неповнолітніх осіб за межі України у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому, роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, наслідки прийняття судом визнання позову, знаходить всі підстави для його задоволення.

Керуючись ст. ст. 7, 15, 155 СК України, 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в,їзду в Україну громадян України», ст. ст. 10, 59, 60, 88, 174, 213-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Дозволити ОСОБА_1 виготовлення проїзних документів (закордонного паспорту) на виїзд за кордон неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька дитини ОСОБА_2 до досягнення донькою шістнадцятирічного віку.

Дозволити неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею шістнадцятирічного віку виїзд за кордон без згоди батька - ОСОБА_2 - для здійснення поїздок у будь-яку країну світу у супроводі уповноважених осіб.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після ухвалення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутніми в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з моменту отримання ними копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива