Справа № 515/138/16-ц
Провадження № 2/515/344/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивача представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

третьої особи представника служби у справах дітей

Татарбунарської райдержадміністрації ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) ПриватБанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації про виселення,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2016 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.

27 березня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ODT0GA00000021, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 150000,00 грн. строком до 27.03.2028 року, а відповідачка зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_5 27.03.2008 року уклали договір іпотеки № ODT0GA00000021, згідно з п.35.3 якого, останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок №7-в, розташований по вул. Лиманська в м. Татарбунари Одеської області, загальною площею 165,50 кв.м, житловою площею 82,30 кв.м, який належить останньому на підставі свідоцтва про право власності від 09.01.1986 року.

В звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором щодо своєчасного повернення банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами якого 20.05.2014 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено рішення про часткове задоволення позову. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки - на вищевказаний житловий будинок, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.07.2014 року рішення суду першої інстанції змінено, виселено відповідача ОСОБА_5 з належного йому будинку, що є предметом іпотеки, в іншій частині залишено без змін.

Посилаючись на вимоги до ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, які передбачають, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, позивач вважає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строку добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Посилаючись на наявні в матеріалах справи письмові повідомлення відповідачів з вимогою про добровільне виселення, позивач просить виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку(предмет іпотеки), розташованому по вул. Лиманська, 7-в м. Татарбунари Одеської області.

Представник ПАТ КБ ПриватБанк в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, надавши суду письмові заперечення проти позову, які підтримали в повному обсязі, а також просили долучити копію акту обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2013 року, складеного головним спеціалістом ССД ОСОБА_6 та секретарем міської ради ОСОБА_7 щодо встановлення факту проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 за адресою вул. Лиманська, 7-в м. Татарбунари Одеської області.

Представник Служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації надав суду заперечення проти позову (а.с.63), та, посилаючись на те, що у відповідачки ОСОБА_2 іншого свого житла не має, вона постійно проживає з сином ОСОБА_8, 01.03.2004 року за місцем своєї реєстрації, з метою захисту інтересів та житлових прав малолітньої дитини, щоб за жодних обставин ця дитина не залишилась без житла, або умови його проживання не погіршилися, вважає незаконним виселення ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_8 з житлового будинку №7-в по вул.Лиманська в м.Татарбунари Одеської області, тому просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, з урахуванням думки представника служби у справах дітей Татарбунарської РДА, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір на отримання кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 150 000,00 грн. (а.с.4-6).

В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором № ODT0GA00000021 від 27.03.2008 року, між ОСОБА_5, який є майновим поручителем ОСОБА_2, та ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.24), укладено договір іпотеки, предметом якого є жила нерухомість, належна ОСОБА_5 на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: вул.Лиманська, 7-в в м.Татарбунари Одеської області, посвідчений 27.03.2008 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області. (а.с.7-11).

У звязку з порушенням зобовязання за кредитним договором, відповідач ОСОБА_2 станом на 09.07.2013 року мала заборгованість 513 612,55 грн.

Рішенням Татарбунарського районного суду від 20.05.2014року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODT0GA00000021 від 27.03.2008 року укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, яка станом на 09.03.2013 року складала 513612,55 грн., звернуто стягнення на будинок загальною площею 165,50 кв.м., житловою площею 82,30 кв.м., та земельну ділянку, які розташовані в м. Татарбунари по вул. Лиманська №7-в, Одеської області та належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності від 09.01.1986 року, виданого на підставі рішення виконкому Татарбунарської міської ради від 10.07.1985 року №189, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 09.01.1986 року шляхом надання права ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, в решті вимог - відмовлено (а.с.12-14). Вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.07.2014 року було змінено, скасовано в частині відмови у виселенні відповідача і ухваленням в цій частині нового рішення щодо виселення ОСОБА_5 із будинку №7-в по вул.Лиманській в м.Татарбунари Одеської області (а.с.15-16).

Також судом встановлено, що в спірному будинку зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено довідкою Татарбунарського районного сектору головного управління державної міграційної служби України в Одеській області за №42/1149 від 22.09.2015 (а.с.23), актом обстеження житлово-побутових умов від 30.10.2013 року (а.с.67).

27.11.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_2, яка діє від себе та неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 письмові вимоги про добровільне звільнення жилого приміщення, розташованого за адресою вул.Лиманська, 7-в в м. Татарбунари Одеської області (а.с.16-18 зворот,22). Вказане підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 02.12.2015 року та 05.12.2015 року(а.с.20зв.,21,21зв.).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Пунктом 4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, передбачено що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають неповнолітні діти, необхідний дозвіл органів опіки та піклування, а якщо такий дозвіл не наданий, то державний виконавець звертається до суду із заявою про встановлення порядку виконання.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» № 26-IV від 02.06.2005р., неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Як повідомила суду представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації, станом на 01.03.2016 року звернень державної виконавчої служби, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та інших осіб про надання дозволу на реалізацію спірного будинку не надходило, що підтверджено листом від 01.03.2016 року №01-35/140 (а.с.64 ).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частина 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду(частина друга статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011).

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011).

Як вбачається з договору іпотеки дому від 27.03.2008 року (п.35.3), будинок під №7-в по вул.Лиманська в м.Татарбунари Одеської області належить іпотекодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності (09.01.1986 року), виданого на підставі рішення виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 10.06.1985 року №189, тобто будинок, що є предметом іпотеки, придбаний не за рахунок отриманого кредиту(а.с.10). Вказані обставини встановлені також рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 травня 2014 року (а.с.12-14), що в силу ч.3 ст.61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування.

Тому, за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України відповідачі не можуть бути виселені з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки позивачем не надані відомості про інше постійне жиле приміщення, яке надається відповідачам одночасно з виселенням, тому в задоволенні позову про виселення відповідачів необхідно відмовити.

Верховним Судом України у подібних відносинах прийнято ряд постанов від 18 березня 2015 р. у справі № 6-39цс15; від 24 червня 2015 р. у справі № 6-447цс15, в яких сформульовано правові позиції, які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для застосування всіма судами України, а саме: виходячи зі змісту статей 39, 40 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР).

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у подібних відносинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку(предмет іпотеки), розташованому по вул. Лиманська,7-в м.Татарбунари Одеської області, задоволенню не підлягають.

Керуючись ч.2 ст. 109 ЖК України, ч.ч.1,2 ст.40 Закону України "Про іпотеку", ст.ст.10,11,57-60,88, 197,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів с дня отримання копії цього рішення

Суддя Семенюк