Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 22-ц/778/883/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначивши, що 29.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк»та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № ZPONGA, згідно умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 52 025,15 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до 01.10.2023 року.

Оскільки Позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені Кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 22.08.2014 року складає 56 368,67 доларів США, що еквівалентно, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2014 року, 753 085,49 гривень, з яких: 46 216,21 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 272,74 доларів США - заборгованість по процентами за користування кредитом; 1 399,69 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 777,99 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов договору: 18,71 доларів США - штраф (фіксована сума); 2 683,33 доларів США - штраф (процентна складова).

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Заочним рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»суму заборгованості за Кредитним договором № ZPONGA від 29.09.2008 року у розмірі 753 085 гривень 49 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2, 30.09.1975 року на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 гривні.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне та не всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду заочного рішення, на переконання колегії судів є хибним, та не відповідає вимогам закону і порушує права позивача на судовий захист, передбачені ст. 3 ЦПК України та 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки заочний розгляд справи відбувався без участі відповідача, належним чином не повідомленого про час розгляду справи та без дослідження його доводів щодо відсутності підстав для стягнення боргу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, що 29.09.2008 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № ZPONGA, згідно умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 52 025,15 доларів США на строк до 01.10.2023 року а відповідач зобов'язався у строк на умовах, визначених цим кредитним договором, повернути кредит і сплатити 15 % на рік місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з разовою винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту, у розмірі 1500 доларів США, та на оплату страхових платежів у розмірі 525,15 доларів США. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється щомісяця в період сплати шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 949,53 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок невиконання позичальником умов Кредитного договору, за розрахунком банку у відповідача існує станом на 22.08.2014 року загальна сума боргу за Кредитним договором у розмірі 56 368,67 доларів США, що еквівалентно, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2014 року, 753 085,49 гривень, з яких: 46 216,21 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 272,74 доларів США - заборгованість по процентами за користування кредитом; 1 399,69 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 777,99 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 18,71 доларів США - штраф (фіксована сума); 2 683,33 гривень - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги відповідач отримав кредит у розмірі 52 025,15 доларів США зі сплатою відсотків до 01.10.2023 року, та станом на 02.12.2014 року вже сплатив банку 64 427 доларів США, та при цьому враховує 2025,15 доларів США, що були сплачені при отримані кредиту ( 1500 доларів - разова фінансова винагорода за надання фінансового інструменту, а також витрат на страхування кредиту та особисте страхування), отже не має боргу перед позивачем.

Проте, за умовами кредитного договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється ОСОБА_2 шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 949,53 доларів США до 01.10.2023 року.

За розрахунком банку ОСОБА_2 сплатив на 22.08.2014 року 64 068, 02 долари США без врахування фінансового інструменту, отже навіть більше ніж суму, яка визначена відповідачем в апеляцій скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі щодо нікчемності умов положень Кредитного договору про сплату відповідачем на користь банку 1500 доларів в якості разової фінансової винагороди за надання фінансового інструменту, а також витрат на страхування кредиту та особисте страхування, оскільки суперечить абзацу 5 ч.8 та абзацу 4 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не приймаються колегією судів, оскільки відповідач посилається на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону № 3795-VI від 22.09.2011, який набрав законної сили 16.10.2011 року, а Кредитний договір був укладений між сторонами 29.09.2008 року і тому зазначена редакція не може застосовуватися до Кредитного договору, укладеного між сторонами.

На час укладання Кредитного Договору 29.09.2008 року, стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» мала таку редакцію «Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту;2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

А стаття 8 Закону України «Про захист прав споживачів» на час укладання кредитного договору мала редакцію - «Споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення.»

За роз'ясненнями п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності (нікчемність) правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Правочин вчинено 29.09.2008 року, а тому доводи апеляційної скарги про нікчемність кредитного договору з посиланням на абз.5 ч. 8 та абзац 4 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону № 3795-VI від 22.09.2011, який набрав законної сили 16.10.2011 року, за положеннями ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є безпідставним, оскільки на час укладання Кредитного договору викладена відповідачем редакція не діяла, редакція Закону, що діяла нас правочину не містила заборони встановлювати у Кредитному договорі винагороду за надання фінансового інструменту, а також витрат на страхування кредиту та особисте страхування.

При цьому колегія судів зазначає, що відповідно до ст.47 Закону України "Про банки та банкову діяльність" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної доступної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредитування на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредитування) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Зазначені Правила є спеціальним нормативно-правовим актом, який розроблено відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національний банк України", статей 47,49 та 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до змісту пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору).

Ведення кредитної справи, управління кредитом, облік заборгованості, перерахування коштів, перевірка їх справжності тощо - є діями, які кредитор та боржник вчиняють кожний на свою користь, з метою реалізації та захисту власних прав, у зв'язку з чим коло питань, щодо яких п.3.6 Правил, встановлено заборону банкам встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, не є предметом регулювання договірних відносин сторін при укладенні кредитного договору.

Вживаючи певні дії по управлінню кредитом, прийняттю платежів від споживача, обліку заборгованості, резервуванню ресурсів, тощо банк не надає споживачеві послуги. Такі дії банк відповідно до глави 9 Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06 липня 2000 року №279, має здійснювати обов'язково, та, за невиконання яких, до банку можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені Положенням про застування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства.

Свобода договірних відносин може проявлятися у тому, що сторони у договорі можуть відступати від положень актів законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Будь-які видатки, пов'язані зі здійсненням тієї чи іншої банківської операції, банк може включити до вартості договору, в даному випадку - управління кредитом, та саме у відношенні зазначеної умови договору діє принцип свободи договору, який реалізується сторонами при укладенні договору, що жодним чином не вступає в суперечність з п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Згідно змісту ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк, крім надання фінансових послуг, має право здійснювати також діяльність, зокрема, щодо надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських та інших фінансових послуг. Банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

З урахуванням вищезазначеного, до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема можуть відноситися: відкриття поточного/карткового рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, що, наприклад, пов'язано з бажанням позичальника отримувати виписки за кредитним/картковим рахунком, здійснення валютно-обмінних операцій, надання консультаційних, у тому числі юридичних, послуг тощо.

Аналізуючи викладені норми закону, управління кредитом - є супутньою послугою, за надання якої можливо встановлення комісії.

Такий висновок узгоджується з положеннями п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку від 10 травня 2007 року № 168 - банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Можливість встановлення комісії передбачена в додатку до Правил - таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки і не є дією, яку банк здійснює на власну користь, або, яку споживач здійснює на користь банку, а є дією, яку банк здійснює на користь споживача.

Відповідно до листа Національного Банку України від 16 червня 2007 року №40-117/2093-6134 це можуть бути дії, пов'язані з бажанням позичальника отримувати виписки за кредитним/картковим рахунком, здійснення валютно-обмінних операцій, надання консультаційних, у тому числі юридичних послуг тощо.

Крім того, обґрунтування вартості супутньої послуги, відповідно до п.3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, може бути підтверджене нормативно-правовими актами у випадку, якщо такі послуги та розмір платежу (збору, тарифу тощо) законодавчо визначені. У даному випадку розмір комісії законодавчо не встановлений, а визначений сторонами в договорі.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13) за положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч.2 ст.640 ЦК України у разі якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень ОСОБА_2 підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. ОСОБА_2 тривалий час користувався кредитними коштами, сплачуючи платежі, отже виконуючи його умови, що також свідчить про його згоду з умовами договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (ту і далі в редакції, яка була чинною на час укладання оспорюваного договору), у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови

надання кредиту; право на дострокове повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Як вбачається із змісту договору, він підписаний сторонами, що свідчить про те, що позичальник ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами договору та погодився зі змістом прав та обов'язків кожної із сторін, тобто підписанням даного договору позичальник підтвердив свою здатність та згоду виконувати його вимоги.

Позичальником була підписана анкета-заява на отримання кредиту, згідно якої він ознайомлений та згоден з умовами кредитування, які йому надані у письмовому вигляді, та підтверджує факт надання повної інформації про умови кредитування, а саме: цільове призначення, суму кредиту, строки та умови повернення, тип відсоткової ставки, форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, існуючи форми кредитування, умови дострокового повернення, що повністю відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 р.

Отже, виходячи зі змісту Договору та викладених обставин, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов, а позивачеві було надано в повному обсязі інформацію щодо істотних умов Договору.

В силу ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» ненадання належної інформації споживачу щодо отриманих послуг не тягне недійсність договору.

При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови про оплату винагороди Банку за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу були узгоджені сторонами при його укладенні.

Положення Договору щодо сплати винагород не суперечить ст. 11 Закону, якою визначено, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були

зазначені у договорі, але сторони такі умови узгодили.

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано рішення Конституційного суду України у справі № 1-26/2011, не враховані акти міжнародного права, зокрема, Резолюція Генеральної асамблеї ООН „ Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 року № 39/248, суть яких зводиться до того, що має діяти принцип свободи договору, проте, свобода є обмеженою, оскільки межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності та у яких звертається увага на необхідність достатнього ступеню захисту інтересів споживачів, як слабкого суб'єкта таких економічних відносин, не спростовують наведених вище висновків проте, що Кредитний договір не є недійсним, оскільки його всі умови, з якими завчасно позичальник ознайомився , були погоджені з ним, про що свідчить власноручний підпис на документі. Отже вимоги позивача не суперечать вказаному рішенню Конституційного суду України та актам міжнародного права, якими закріплюється принцип необхідності достатнього ступеню захисту інтересів споживача, як слабкого суб'єкта економічних відносин.

Згідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі порушення боржником своїх зобов'язань за договором кредиту, у кредитора виникає право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як вже зазначалося за умовами кредитного договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється ОСОБА_2 шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 949,53 доларів США.

З огляду на наданий позивачем витребуваного за клопотанням відповідача апеляційним судом виписки по особовому рахунку ( а.с. 120-128) , погашення ОСОБА_2 боргу за кредитом з 08.04.2011 року здійснювалося не у повному обсязі , а на власний розсуд в значно меншому розмір наприклад 08.04.2011 року на суму 251 долар США (а.с.123) , яка в подальшому накопичилася, та внаслідок чого на 22.08.2014 року у нього виникла прострочена заборгованість по тілу кредиту - 851, 81 долар США, по відсоткам - 4648,35 доларів США, комісії 1179,19 доларів США, а загальна сума, яка нарахована банком у розмірі 56 368,67 доларів США, що еквівалентно, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2014 року, 753 085,49 гривень, з яких: 46 216,21 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 272,74 доларів США - заборгованість по процентами за користування кредитом; 1 399,69 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 10 420 гривень 67 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 18,71 доларів США - штраф (фіксована сума); 2 683,33 доларів США - штраф (процентна складова).

За умовами п. 5.1 Кредитного договору , якщо кредит видається у іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті на дату сплати, розмір пені становить в межах заявлених позивачем вимог становить, за курсом зазначеним у позовних вимогах , 777,99 доларів США * 13,36 = 10 420 гривень 67 копійок.

Надана позивачем виписка по особовому рахунку ( а.с. 120-128) , розрахунок боргу ( а.с.3-6) перевірений у суді апеляційної інстанції разом із наданими відповідачем квитанціями, будь яких квитанцій не врахованих у розрахунку та виписки по особовому рахунку ( а.с. 120-128) не виявлено, квитанції на а.с. 51,63, 70 нечитабельні та не можуть бути прийняті до уваги, квитанції,надані відповідачем на а.с. 48, 52, 55, 56, 60, 61, 64, 65, 66, 67, 68, 69 підтверджують купівлю іноземної валюти в банку, а не внесення цих коштів на погашення боргу.

За доводами апеляційної скарги відповідач отримав кредит 52 025,15 доларів США сплатив банку 64 427 доларів США, при цьому відповідач враховує 2025,15 доларів США, що були сплачені ним банку при отримані кредиту в уивгляді фінансового інструменту, а за розрахунком банку ОСОБА_2 сплатив на 22.08.2014 року 64 068, 02 долари США без врахування фінансового інструменту, отже навіть більше ніж суму, яка визначена відповідачем.

Оскільки відповідач не виконував умови кредитного договору шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 949,53 доларів США, у банку відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору, внаслідок порушення боржником своїх зобов'язань за договором кредиту, виникло право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Щодо доводів проте, що відповідач, як споживач у кредитному договорі є слабкою стороною, яка підлягає особливому правовому з посиланням на висновки Конституційного Суду, а також приписи Резолюції Асамблеї ООН, то вони є не доречними, оскільки саме ОСОБА_2 порушує умови Кредитного договору про повернення коштів шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 949,53 доларів США, а Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11.11.2013 року, як і Резолюція Асамблеї ООН від 09.04.1985 року № 39/248 «про керівні принципу захисту інтересів споживачів» не закликають до невиконання умов укладених кредитних договорів, і не звільняють від виконання обов'язку про повернення кредитних коштів разом із процентами, комісією та пенею, нарахованої внаслідок невиконання умов кредитного договору, а звертають увагу на необхідність враховувати можливості у кредитора стягувати із споживачів надмірні грошові кошти, як неустойку , для розумного стимулювання боржника та внаслідок чого, щоб зобов'язання не перетворювалося у надмірний тягар.

Розмір пені становить 10 420 гривень 67 копійок у зрівняні із сумою боргу , що не є надмірним тягарем у зрівняні з розміром заборгованості за тілом кредиту та процентах, 46 216,21 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 272,74 доларів США - заборгованість по процентами за користування кредитом.

Проте, колегія судів зауважує, що за п. 5.1, 5.4, 8.4 Кредитного Договору визначено підстави нарахування пені, яка нараховується у будь-якому випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту у розмірі 0,15 % суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки , але не менше 1 гривні. (а.с.10). У той же час за п.5.3 Кредитного Договору при порушенні позичальником строків платежів до будь якого - якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більш ніж за 30 днів, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 250 гривень + 5 % від суми позову.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1,5.2, 8.4 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (п. 2.2.1, 2.2.7 та п. 2.3.6 ) по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.10).

У той самий час, згідно з пунктом 6.4 договору сторонами передбачена сплата штрафів (250 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів (а.с. 11).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, колегія вважає, що в даному випадку неустойка у вигляді штафів і пені, нараховані в один і той же період є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню штраф, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив у позовних вимогах стягнути за кредитним договором 56 368,67 доларів США, що еквівалентно, відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.08.2014 року, за курсом долара 13,36 : 1, у розмірі 753 085,49 гривень, проте рішенням суду першої інстанції було стягнуто борг лише в гривні в розмірі 753 085,49 гривень, позивачем не оскаржувано, а тому стягнення коштів у гривні за курсом долара 13,36 :1 на час розгляду справи у суді першої інсатнції , в межах заявлених позивачем вимог, за принципом диспозитивності не переглядається.

Беручи до уваги викладене, колегія визнає апеляційну скаргу відповідача частково підлягає задоволенню, тому рішення в оскаржуваній частині підлягає у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України зміні в частині виключення штрафів, а сума боргу 753 085,49 гривень (зменшена) - (на суму нарахованих штрафів) 18,71 доларів США * 13,36 штраф (фіксована сума); та 2 683,33 доларів США * 13,36 штраф (процентна складова) = 36 099 гривень 25 копійок = 716 986 гривень 24 копійки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року у цій справі змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»суми заборгованості за Кредитним договором № ZPONGA від 29.09.2008 року з «753 085 гривень 49 копійок» на «716 986 ( сімсот шістнадцять тисяч дев'яності вісімдесят шість) гривень 24 копійки».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: