Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,
Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Ладон», третя особа Міністерство оборони України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Ладон» на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Ладон» (далі ТОВ «Мега-Ладон») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Зазначав, що 01 квітня 2014 року його прийнято на роботу в ТОВ «Мега-Ладон» на посаду охоронника. Відповідно до Указу Президента України від 22 липня 2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» його 08 серпня 2014 року призвано на військову службу, про що він повідомив роботодавця. Разом з тим, його звільнено наказом від 01 вересня 2014 року за прогули.
Посилаючись на те, що законодавець гарантує збереження місця роботи за громадянами України, які проходять військову службу, позивач просив поновити строки звернення до суду із трудовим спором, пропущені у зв`язку із проходженням військової служби, визнати незаконним й скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також позивач просив стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, завданої незаконністю звільнення.
Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2015 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 23 від 01 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з 01 вересня 2014 року з посади охоронника за прогули без поважних причин. Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника в ТОВ «Мега-Ладон». Стягнуто із ТОВ «Мега-Ладон» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13 800, 15 грн без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшено розмір стягнутої у цій частині суми із 13 800, 15 грн до 12 823, 24 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
У касаційній скарзіТОВ «Мега-Ладон», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
На підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «Мега-Ладон» на посаду охоронника згідно з наказом за № 7 від 01 квітня 2014 року (а.с.4).
Наказом № 23 від 01 вересня 2014 року позивач був звільнений з роботи за прогули без поважних причин з 01 вересня 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4, 9).

08 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів України, в тому числі КЗпП України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції станом на 08 серпня 2014 року), За громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.

Відповідно до ч. 3 ст.119 КЗпПУкраїни (у редакції станом на 08 серпня 2014 року) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію наведених норм поширено на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 08 серпня 2014 року був призваний на військову службу та з цієї дати перебував на військовій службі по 28 травня 2015 року (в лютому-травні 2015 року перебував на обстеженні і лікуванні в військовій частині НОМЕР_1 ВМКЦ Центрального Регіону) (а.с.5-7, 10-12, 14-16). Суди встановили, що про призов на військову службу ОСОБА_1 повідомив роботодавця за допомогою телефонного зв`язку.

Згодом, відповідач був повідомлений і військоматом.
На підставі встановлених обставин у справі, які досліджено повно й всебічно із належною оцінкою здобутих доказів, суди дійшли обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпПУкраїни без законної підстави.

Доводи касаційної скарги у цій частині зводяться до переоцінки доказів у справі, на правильність висновків судів не впливають.

За ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 237? КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом апеляційної інстанції визначено за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та у відповідності до положень ст. 235 КЗпП України.

Незаконність звільнення становить підставу відшкодування завданої працівнику у зв`язку з цим моральної шкоди, розмір якої судами визначено з урахуванням вимог розумності й справедливості.

Норми матеріального права судами застосовано правильно, процесуальних порушень не вбачається.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -
у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Ладон» відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко