Справа № 204/6690/15-ц
Провадження № 2/204/268/16
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2016 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Духневича В.С.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути аліменти на її користь з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., щомісяця у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на її користь з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на її утримання, як дружини, ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3., яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, щомісяця у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з вересня 2014 року перебувала у близьких стосунках з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_2. у сторін народилася спільна дитина - ОСОБА_3. Після народження дитини відповідач з пологового будинку відвіз позивача з донькою до своєї матері. З початку вересня 2015 року між сторонами стосунки зіпсувались через розбіжність поглядів на спільний побут та виховання дитини. Згодом, через постійні сварки позивач з донькою переїхали до своєї матері, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, де й проживає до теперішнього часу. До пологів позивач працювала в ЛВЧД-1 «Укрзалізниця», а тепер знаходиться у декретній відпустці. Позивач та дитина мають засоби існування лише за рахунок державної допомоги, однак, у будь-якому разі цих коштів не вистачає для нормального догляду і лікування дитини. Відповідачем допомога з моменту народження дитини й до теперішнього часу не надається та іншої допомоги на утримання доньки з боку відповідача позивач не одержувала, з моменту пологів дитина має хворобливий стан та перебуває на диспансерному клінічному обліку з діагнозом гіпоксично-травматичного враження центральної нервової системи та дисплазії тазостегнового суглобу, а тому потребує лікування. Відповідач жодної участі у лікуванні дитини не бере, позивач самостійно сплачує всі видатки. Відповідач знаходиться у працездатному віці, працює на ЛВЧД-1 «Укрзалізниця», де отримує заробітну плату у розмірі близько 3500грн., на утриманні інших непрацездатних осіб не має, аліменти нікому не сплачує.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, подав до суду письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

У сторін є малолітня дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №736 (а.с.6).

Донька на цей час проживає разом з матір'ю і знаходиться на повному утриманні та матеріальному забезпеченні позивача. Ця обставина визнана обома сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до довідки ДЗ «Дорожньої клінічної лікарні станції Дніпропетровськ «Придніпровська залізниця» дитячої поліклініки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, перебуває на обліку у невропатолога з приводу гіпатично-травматичного ураження ЦНС, синдромом рухомого порушення, гіпертензійно-гідроцефальним синдромом (а.с.4).

Згідно із довідкою від 01.10.2015р. № 5252, яка видана заступником начальника відділу кадрів Губою О.О., ОСОБА_1 дійсно працює в Дніпропетровському пасажирському вагонному депо Придніпровської залізниці на посаді екіпірувальник потягів з 04.04.2007р. по теперішні час, з 28.08.2015р. по 26.06.2018р. знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (а.с.5).

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач є працездатним та працює, інших дітей у нього немає.

Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом із позивачем, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, досягнуто не було, крім того, дитина хворіє та потребує лікування, отже, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Частиною 2 статті 84 Сімейного кодексу України зазначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до норми ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, також відсутні будь-які докази на підтвердження того, що вони проживали однією сім'єю, отже, позивач не є дружиною відповідача та на останнього не покладено законом обов'язку її утримання.

Враховуючи викладене, те, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки у позивача відсутнє право на таке утримання.

Таким чином, суд доходить висновку, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2015р. і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 487грн.(чотириста вісімдесят сім)грн.20коп

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 22 січня 2015 року.

Суддя І.В. Тітова