АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1857/16 Головуючий 1 інст. - Єлізарова І.Є.
У Х В А Л А

іменем України

30 березня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко О.А.,

- Шаповал Н.М.

при секретарі - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського районного відділу Харківського міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні квартирою, зняття з реєстраційного обліку та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 17.12.2015 року про часткове задоволення заяви ОСОБА_5 і ОСОБА_6, скасувати, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, і у задоволенні заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відстрочення виконання рішення Московського районного суду м.Харкова про їх виселення відмовити.

Обґрунтовуючи скаргу, представник позивача вказує, що суд безпідставно погодився з доводами заявників про їх інвалідність, про відсутність у них іншого житла та неможливість їх виселення з квартири в осінньо-зимовий період, оскільки суд не є фахівцем у медичній сфері і не може самостійно визначати факт наявності у відповідачів інвалідності, її тривалості, ступеня тяжкості та взаємозв'язку між вадами зору і виконанням рішення про їх виселення. Вказує, що відповідачі не заявляли, а суд не призначив і не провів судово-медичної експертизи, а відтак суд зробив нічим не мотивоване припущення про наявність у відповідачів суттєвої інвалідності по зору, що, нібито, утрудняє виконання рішення суду про їх виселення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість оскарженої представником позивача ухвали, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно матеріалів справи, у квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 2010 року він придбав у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 і зареєстрував своє право власності на неї. Однак у цій квартирі до теперішнього часу зареєстровані та проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що перешкоджає йому належним чином користуватися й вільно розпоряджатися своєю власністю. Відповідачі на вимогу добровільно знятися з реєстраційного обліку та виселитися зі спірної квартири відмовилися.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою шляхом виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку цієї квартири, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2010 року недійсним, посилаючись на те, що вона та її син - ОСОБА_6, є інвалідами по зору, спірну квартиру вона нікому не продавала та договорів її купівлі-продажу не укладала. Крім того, вона загубила свій паспорт та 4 березня 2009 року їй було видано інший паспорт.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 9 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд вирішив усунути перешкоди в користуванні належною позивачу на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зняття їх з реєстраційного обліку. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним скасовано та провадження у справі в цій частині закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 помер до пред'явленого позову і правонаступники до участі у справі не залучалися.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині відмовлено. Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено з інших підстав.

На вказане рішення апеляційного суду Харківської області подав касаційну скаргу позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

Відповідачі за основним позовом ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з касаційною скаргою не зверталися. У зв'язку з цим касаційною інстанцією перевірялися законність та обґрунтованість прийнятих судових рішень лише в межах касаційної скарги представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 18 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4 задоволено частково: рішення апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 скасовано, справу в цій частині передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відхилено, а рішення Московського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про знаття з реєстраційного обліку і виселення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 залишено без змін.

Постановами старшого державного виконавця Московського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_8 від 06.11.2015 року відкрито виконавчі провадження № 49263498 та №49261185 за виконавчим листом №643/21490/13ц, виданим Московським районним судом м.Харкова 30.07.2015 року, про виселення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про виселення їх з квартири АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку.

13 листопада 2015 року боржники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулися до суду з заявою, в якій просили відстрочити їх виселення і зняття з реєстраційного обліку до закінчення розслідування кримінального провадження (ЄРДР №0000011 ) про шахрайські дії з боку ОСОБА_9, ОСОБА_7, які користуючись їх сліпотою, шляхом обману та підробки підпису, заволоділи квартирою і перепродали її ОСОБА_3, батькові шахрая, засудженого за подібні злочини.

Також заявники посилалися на ту обставину, що вони є інвалідами по зору, іншого житла не мають, тяганина у розслідуванні кримінальної справи обумовлена реформами в правоохоронних органах.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 17.12.2015 року заяву боржників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задоволено частково. Суд вирішив відстрочити виконання рішення Московського районного суду м.Харкова від 09.09.2014 року про виселення та зняття ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з реєстраційного обліку строком на 3 (три) місяці.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції взяв до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 є пенсіонером, інвалідом 1 групи по зору, ОСОБА_6 - інвалід 2 групи, іншого житла вони не мають, а їх виселення припадає на зимовий період року. Крім того, суд взяв до уваги і ту обставину, що матеріали справи не свідчать про нагальну потребу вселення в цю квартиру нового власника позивача ОСОБА_3

Посилаючись на вказані обставини та засади гуманності, суд в ухвалі від 17.12.2015 року визнав можливим відстрочення на 3 (три) місяці виконання рішення суду про виселення з квартири АДРЕСА_1 її колишніх власників ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Апеляційний суд погоджується з ухвалою суду і вважає, що вона постановлена у відповідності із законом.

Так, статтею 373 ЦПК України передбачено, що за наявності обставин, які утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви і відстрочення виконання рішення про виселення на строк три місяці, суд у відповідності до вимог ст.ст.210 і 373 ЦПК України постановив вмотивовану ухвалу, в якій виклав обставини, що мають значення для справи, і зазначив чому саме певні обставини вважає виключними та достатніми для часткового задоволення заяви боржників про відстрочення виконання рішення.

Суд обґрунтовано відхилив вимоги заявників в частині відстрочення виконання рішення до закінчення кримінального провадження та їх доводи про реформи в правоохоронних органах, оскільки ці обставини не свідчать про наявність підстав для невиконання чи відстрочення виконання рішення суду.

Надані відповідачами (боржниками) письмові докази підтверджують наявність тих обставин, посилаючись на які вони поросили відстрочити виконання рішення і з якими суд погодився.

Відповідачі є інвалідами 1, 2 групи (по зору), іншого житла не мають, і їх виселення в зимовий період року не обумовлений нагальною потребою, яка унеможливлює застосування відстрочення виконання рішення на 3 місяці, що є незначним строком відтер мінування виконання рішення, враховуючи тяжкість негативних наслідків у виді позбавлення цих осіб житла в зимовий період року.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Апелянтом не надано доказів, які б спростовували висновки суду щодо соціального статусу відповідачів, а також щодо відсутності даних, які б перешкоджали позбавлення відповідачів єдиного житла на початку зими.

Та обставина, що апеляційний перегляд ухвали суду відбувся лише 30.03.2016 року, не впливає на законність та обґрунтованість вказаної ухвали, оскільки це відбулося у зв'язку з неналежним виконанням стороною позивача передбачених процесуальним законом вимог щодо форми, змісту, строків подачі апеляційної скарги, її оплати судовим збором; залишенням апеляційної скарги без руху у відповідності до вимог ст.297 ЦПК України з наданням апелянту строку для усунення допущених недоліків.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал