13 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Кравець В.А., Шиманський В.Й.
Секретар: Грабова Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо», за участі третьої особи: генерального директора Пікалова Дениса Олександровича про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди, -
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Справа 756/8317/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6149/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Визнати неправомірним і скасувати наказ Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо» від 15.06.2015 № 117-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з роботи. Поновити ОСОБА_1 на роботі в Комунальному підприємстві виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо» на посаді начальника відділу головного інженера служби технічного забезпечення з 15.06.2015. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням, починаючи з 15.06.2015, а також моральну шкоду у зв'язку із порушенням трудових прав в сумі 4000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, неналежне встановлення фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо» - Осіпчука Ю.В., які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що29.01.2015 на адресу Голови профспілкового комітету КП «Плесо» направлено лист про те, що відповідно до протоколу № 23/01-02 від 10.03.2015 щодо необхідності скорочення штату КП «Плесо» будуть внесені зміни до організаційної структури та проведено скорочення штатної чисельності працівників підприємства.

Із наказу Генерального директора КП «Плесо» № 20 від 10.03.2015 «Про затвердження змін до організаційної структури» вбачається, що з метою оптимізації організаційної структури, враховуючи потреби підприємства та недостатні ліміти бюджетного фінансування на заробітну плату на 2015 рік було змінено організаційну структуру підприємства.

10.03.2015 на адресу Голови профспілкового комітету КП «Плесо» направлено лист про те, що відповідно до протоколу № 23/01-02 від 10.03.2015 щодо необхідності скорочення штату КП «Плесо» повідомлено про те, що будуть внесені зміни до організаційної структури та проведено скорочення штатної чисельності працівників підприємства.

Наказом Генерального директора КП «Плесо» № 25 від 13.03.2015 «Про затвердження змін до штатного розпису» на виконання п. 5 наказу № 20 від 10.03.2015 було внесено зміни до штатного розпису.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.10.2015 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову про визнання неправомірними наказів КП «Плесо» № 20 від 10.03.2015 «Про затвердження змін до організаційної структури» та № 25 від 13.03.2015 «Про затвердження змін до штатного розпису».

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 13.03.2015 ОСОБА_1 отримав попередження про наступне вивільнення у зв'язку із зміною структури і штатного розпису КП «Плесо» та ознайомився із ним під підпис.

ІзАкту № 33 від 06.05.2015 вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду, яка звільнилася, а саме, робітника з благоустрою мобільної бригади служби утримання водних об'єктів, проте ОСОБА_1 відмовився підписати вказану пропозицію.

Із наказу КП «Плесо» № 97-к/тр від 29.05.2015 вбачається, що ОСОБА_1 разом із іншими працівниками було звільнено з посад.

ІзАкту № 42 від 29.05.2015 вбачається, що позивач був відсутній на роботі 29.05.2015.

Наказом № 117-к/тр від 15.06.2015 «Про звільнення» ОСОБА_1 було звільнено з посади.

ІзАкту № 48 від 15.06.2015 вбачається, що позивач був відсутній на роботі 15.06.2015.

В ході розгляду справи встановлено, що 19.06.2015 при видачі трудової книжки ОСОБА_1 було вдруге запропоновано вакантні посади в кількості 15 вільних посад, а саме, головного механіка САРВС, водія автотранспорту 3кл., машиніста автовишки 5р., прибиральника службових приміщень, робітника з благоустрою мобільної бригади, робітника благоустрою з-в Венеція, робітника благоустрою з-в Редьчине, робітника благоустрою з-в Чорторий, робітника благоустрою з-в Совська балка, робітника благоустрою мобільної бригади-спеціалізованої, фельдшера рятувальної станції № 12, прибиральника службових приміщень, водолаза 1 класу, матроса-рятівника рятувальної водолазної станції № 3, кесонника-апаратника 5р. рятувальної водолазної станції № 2.

ІзАкту № 51 від 19.06.2015 вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованих посад та від підпису.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно ст. 49-4 КЗпП України зайнятість суспільно корисною працею осіб, які припинили трудові відносини з підстав, передбачених цим Кодексом, при неможливості їх самостійного працевлаштування, забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

За приписами п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові при розгляді справи № 6-491цс15 від 01.07.2015, вбачається, що згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що в КП «Плесо» дійсно було запроваджено зміни до організаційної структури підприємства та скорочення штату КП «Плесо», ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення 13.03.2015, а звільнено з посади 15.06.2015, тобто з додержанням двохмісчного строку попередження про можливе звільнення як це передбачено вимогами КЗпП України та постановою Пленуму ВСУ.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 є членом профспілкової організації КП «Плесо».

При цьому, із Списку працівників, які не вступили в профспілкову організацію вбачається, що ОСОБА_1 рахується у списку працівників, які не вступили в профспілкову організацію, тобто ОСОБА_1 не є членом профспілкової організації КП «Плесо».

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові при розгляді справи № 6-491цс15 від 01.07.2015, вбачається, що згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки КП «Плесо» було дотримано всіх вимог чинного законодавства щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, зокрема, про наступне вивільнення ОСОБА_1 персонально було попереджено за два місяці до вивільнення, двічі запропоновано іншу роботу на вибір із 15 вакантних посад на тому ж підприємстві. Отже, КП «Плесо» вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, при цьому, позивач не погодився на жодну із запропонованих посад. Тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовано.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо», за участі третьої особи: генерального директора Пікалова Дениса Олександровича про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: