АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2057/16 Справа № 175/2479/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Котушенко С.П.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркарова Вікторія Юріївна про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом та просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, що був посвідчений 20 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркаровою В.Ю., за яким він подарував вищезазначене нерухоме майно ОСОБА_3

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що спірний правочин вчинений ним під впливом помилки. Так, будинок був подарований відповідачеві за умови, що останній буде забезпечувати його доглядом довічно, оскільки він проживає сам, є інвалідом 2-ої групи, має труднощі у пересуванні. Але, ставши власником житлового будинку, ОСОБА_3 своїх зобов'язнь не виконує. Зазначає, що під час підписання договору дарування нотаріус не з'ясувала, які підстави спонукали його на укладання такого договору, фактично, посвідчений нею договір, повинен бути не договором дарування, а договором довічного утримання. Іншого житла, окрім спірного будинку, він не має, його права порушені, а тому він змушений звернутись до суду. (а.с.2-5)

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено. (а.с. 94-97)

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позові вимоги у повному обсязі. (а.с.98-101)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та його сусідом ОСОБА_3 укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркаровою В.Ю., реєстровий № 110.

Відповідно до умов даного договору позивач подарував відповідачеві належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, а останній прийняв його у дар. (а.с.6-7)

На підставі зазначеного договору дарування, 20 лютого 2015 року за ОСОБА_3 було зареєстроване право власності на спірний житловий будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від цієї ж дати. (а.с.35)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в обґрунтування позову не надано достатніх доказів, які б свідчили про його помилку щодо природи оспорюваного договору дарування. Зміст договору був роз'яснений нотаріусом, підписавши такий договір, сторони погодились з усіма його істотними умовами, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Однак з таким висновком суду погодитись неможна з огляду на наступне.

Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суду необхідно встановити: вік позивача, його стан здоров'я та потребу у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, тощо.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-202цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції не повно встановив та з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доводам позивача, що призвело до неправильного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІ групи безстроково, що підтверджується висновком МСЕК від 26 березня 2008 року. Інвалідність позивачеві була встановлена внаслідок ішемічного інсульту, що стався у 2007 році. Другий інсульт стався у 2011 році й позивач з 16 по 25 травня 2011 року повторно перебував на лікуванні у лікувальному закладі.

З виписного епікризу № 7704/982 видно, що з 19 вересня 2013 року по 03 жовтня 2013 року ОСОБА_2 станціонарно лікувався у неврологічному відділенні КЗ «Дніпропетровська ЦРБ», з діагнозом «повторне ОНМК у правому каротидному басейні з вираженим лівостороннім геміпарезом, переважно у лівій верхній кінцівці, лівосторонньою гіпостезією, обумовленою гіпертонічною хворобою ІІІ ступеня; атеросклероз судин головного мозку».

З 19 по 28 листопада 2014 року позивач проходив лікування у КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №7» ДОР у зв'язку із третім інсультом, що підтверджується випискою № 13895/1440 із медичної карти стаціонарного хворого. Через перенесені три ішемічні інсульти, у позивача порушені фунції пересування, наявне онеміння лівих кінцівок, зокрема, лікарями діагнозтована часткова атрофія зорового нерву.

Позивач сім'ї не має, у зв'язку зі станом здоров'я та похилим віком потребує стронньої допомоги. Сторонами не заперечується, що відповідач, який є сусідом позивача, допомогав йому по господарству в період хвороби, відвозив до лікарні, купував ліки, тощо.

Згідно довідки, виданої Вуличним комітетом Підгороднянської міської ради Дніпропетровського району, станом на 16 серпня 2015 року, ОСОБА_2 продовжує проживати у АДРЕСА_1 тобто відсутня фактична передачі позивачем спірного домоволодіння відповідачеві після укладання договору дарування. (а.с.39) Іншого нерухомого майна у своїй власності позивач не має, що сторонами не заперечується. Також зі справи видно, що і ОСОБА_3 залишився мешкати у своєму будинку АДРЕСА_2, що підтверджується довідками від 16 та 17 серпня 2015 року. (а.с.40,41)

Колегія суддів вважає, що усі вищевказані обставини, свідчать про наявність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, а відтак наявні правові підстви для визнання оспорюваного договору недійсним.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального закону, з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову. А відтак апеляційна скарга задовольняється.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого зві-льнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в користь держави пропор-ційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позову, з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 20 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркаровою Вікторією Юріївною, реєстровий № 110.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: