Справа № 361/8592/14-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/1269/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 23.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Даценко Л.М.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення та уточнення позовних вимог, просила стягнути із ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 14977 грн. 44 коп.

В обґрунтування позову зазначала, що 20 вересня 2008 року між нею і відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23 липня 2014 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано.

Оскільки відповідач матеріальної допомоги синові не надавав, 26 березня 2014 року вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину.

16 квітня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення, яким стягнуто із ОСОБА_3 на її користь аліменти на сина в розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 був присутнім в суді під час проголошення рішення суду та йому було відомо про присуджені аліменти, однак сплачувати їх добровільно він відмовився, фактично, примусово почав сплачувати аліменти на сина через півроку після їх присудження, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів на суму 9713 грн. 99 коп.

У результаті тривалої несплати відповідачем ОСОБА_3 аліментів, вона із сином опинилися в скрутному матеріальному становищі, за цей час дитина перенесла операцію.

Відповідно до вимог ст. 196 СК України у звязку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобовязань щодо сплати аліментів на дитину вона має право на стягнення з відповідача за весь період прострочення неустойки (пені) в розмірі 14977 грн. 44 коп.

Оскільки ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня ухвалення судом рішення жодної копійки на утримання сина не надавав, згідно зі ст. 196 СК України за весь період прострочення він повинен сплатити неустойку (пеню). Вперше з відповідача аліменти стягнуто в жовтні 2014 року.

Заявлені вимоги у судовому засіданні підтримала та просила задовольнити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку/ пеню/ за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 29.04 по 30.09.2014 року у розмірі 2597, 94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

По справі встановлено, що з 20 вересня 2008 року позивачка ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

16 квітня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області за позовом ОСОБА_2 ухвалено рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на їхнього малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2014 року і до досягнення сином повноліття (а. с. 6).

Дане рішення суду сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 29 квітня 2014 року.

16 травня 2014 року позивачці ОСОБА_2 було видано виконавчий лист, який 29 травня 2014 року нею предявлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області.

03 червня 2014 року постановою державного виконавця даного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП № 43512820 про стягнення на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_3 аліментів на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) з 26 березня 2014 року.

29 липня 2014 року державним виконавцем цього ж відділу державної виконавчої служби на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник ОСОБА_3 працює у Київському національному університеті ім. Т.Шевченка, що за територіальною належністю відноситься до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, у звязку з чим дане виконавче провадження направлено за належністю до вказаного відділу державної виконавчої служби .

22 серпня 2014 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві повторно було відкрито виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на дитину .

Із довідки-рахунку від 16 вересня 2015 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, вбачається , що у період з квітня по вересень 2014 року відповідач ОСОБА_3 аліменти на сина на користь ОСОБА_2 не сплачував. Станом на 01 серпня 2015 року заборгованість за аліментами відсутня .

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Згідно із вимогами ч. 2. ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

У ч. 1 ст. 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови № 3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою йому заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, у якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2014 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) набрало законної сили 29 квітня 2014 року.

Враховуючи той факт, що відповідач був обізнаний про стягнення з нього за рішенням суду на користь позивачки аліментів на сина та їх розмір, він повинен був сплачувати аліменти від дня набрання зазначеним рішенням законної сили.

Проте своїх обовязків ОСОБА_3 належним чином не виконував до жовтня 2014 року, про що свідчить довідка-рахунок, видана 16 вересня 2015 року Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 166).

Також встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 своєчасно не було сплачено аліменти на малолітнього сина за такі періоди: за 6 днів березня 2014 року в сумі 330,96 грн., квітень 2014 року в сумі 1710,16 грн., травень 2014 року в сумі 2309,96 грн., червень 2014 року в сумі 1156,79 грн., липень 2014 року в сумі 1208,48 грн., серпень 2014 року в сумі 2124,72 грн. та вересень 2014 року в сумі 1536,17 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з кількості днів прострочення сплати відповідачем аліментів кожного місяця, суми несвоєчасно сплачених ним аліментів, розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили за період з 29 квітня по 30 вересня 2014 року судом визначено за наступною формулою: сума заборгованості за аліментами за один місяць х 1 % х кількість днів у місяці, а саме:

за квітень 2014 року (2 дні) 2041,12 грн. (330,96 грн. + 1710,16 грн.) х 1 % х 2 дні = 40,82 грн.;

за травень 2014 року 2309,96 грн. х 1 % х 31 день = 716,09 грн.;

за червень 2014 року 1156,79 грн. х 1 % х 30 днів = 347,04 грн.;

за липень 2014 року 1208,48 грн. х 1 % х 31 день = 374,63 грн.;

за серпень 2014 року 2124,22 грн. х 1 % х 31 день = 658,51 грн.;

за вересень 2014 року 1536,17 грн. х 1 % х 30 днів = 460,85 грн.

Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину становить 2597,94 грн. (40,82 грн. + 716,09 грн. + 347,04 грн. + 374,63 грн. + 658,51 грн. + 460,85 грн.).

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що заборгованість по сплаті аліментів на сина виникла не з його вини, тому від відповідальності, передбаченої ст. 196 СК України, його необхідно звільнити, свого підтвердження в суді не знайшли.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було відомо про розмір аліментів на малолітнього сина, що стягуються з нього на користь позивача, необхідність їх сплати та набрання рішенням суду законної сили, проте будь-яких дій для сплати аліментів відповідач не вчиняв, зокрема заяву про відрахування з його заробітної плати аліментів на дитину у визначеному судом розмірі за місцем роботи він не подавав. Доказів добровільної сплати аліментів суду не надано.

Таким чином , заборгованість по сплаті на користь позивачки ОСОБА_2 аліментів на дитину виникла саме з вини відповідача ОСОБА_3, оскільки свого обовязку по сплаті аліментів та виконанню рішення суду щодо їх сплати він не виконував, у звязку з чим повинен нести встановлену ст. 196 СК України відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 196,199СК України та прийшов до правильного висновку про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 2597,94 грн. та навів у рішенні відповідні розрахунки.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у рішенні.

Керуючись ст.,ст. 308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: