Справа № 379/239/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 року Таращанський районний суд Київської області

в складі:

головуючого: судді Бойка М.Г.

при секретарі: Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом і просить суд стягнути з відповідачки на її користь 4200 грн. за завдану матеріальну шкоду та понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., послуги банку у звязку зі сплатою судового збору, а всього 558, 20 грн.. В обгрунтування позовних вимог позивачка покладається на те, що між нею та відповідачкою близько двох років тривають неприязні відносини стосовно берега між їхніми городами. У 2015 році у господарстві позивачки перебувало 20 качок, яких вона випускала на берег між її з відповідачкою городами. 14.11.2015 року ближче до вечора позивачка вийшла до берега забрати своїх качок і побачила, що 10 качок лежать на землі без будь-яких ознак життя, а чотири качки взагалі відсутні. Після цього вона забрала качок до сараю, а про випадок повідомила працівників поліції.

В ході проведеної працівниками поліції перевірки відповідачка не заперечувала, що саме вона купила на ринку травлену пшеницю і розсипала її на березі, щоб потравити качок позивачки. Визнання винних дій відповідачки підтверджується висновком старшого інспектора ВП ОСОБА_3 від 23.12.2015 року. Станом на момент завдання збитків шляхом отруєння качок вартість однієї качки становила 300 грн., що було підтверджено довідкою Таращанського ринку, яку витребував працівник поліції під час проведення перевірки. Завдана матеріальна шкода оцінена позивачкою в розмірі 4200 грн..

Позивачка в судовому засіданні підтримала дані позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що про отруєння качок вона повідомила працівників поліції не відразу після їх виявлення, а лише 16.11.2015 року, оскільки були вихідні дні. Про те, що працівники поліції працюють цілодобово їй було добре відомо, а те що вона відразу не повідомила їх про даний випадок та не надала їм дозволу 16.11.2015 року на огляд свого господарства вважає своєю помилкою. Крім того, пояснила, що до працівників ветеринарної служби з повідомленням про дану подію (отруєння качок) та по питанню зясування причини їхньої смерті вона взагалі не зверталась.

Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що між позивачкою та відповідачкою протягом майже трьох років існують неприязні стосунки з приводу суміжного землекористування, оскільки ОСОБА_1 незаконно, без згоди сусідів викопала штучну водойму між двома городами з метою вирощування качок, які вільно пересувалися по городу ОСОБА_2, наносячи їй збитки (їли городину, псували кущі смородини, тощо). На зауваження відповідачки ОСОБА_1 не реагувала, а лише у відповідь ображала ОСОБА_2.

Щодо того, що 16.11.2015 року позивачка викликала працівників поліції за фактом отруєння її качок, то висновок інспектора поліції від 19.11.2015 року, який шляхом опитування осіб встановив, що ніби то ОСОБА_2 зізналася в тому, що вона навмисно отруїла качок ОСОБА_1, не відповідає дійсності, оскільки відповідачці 87 років і коли інспектор відбирав у неї пояснення він не розяснив її права та обовязки. Вона ж в силу свого віку, стану здоровя (дистрофія сітківки обох очей, сліпота обох очей) та неосвіченості не розуміла дій, які вчиняються та пояснювала інспектору, що між нею та сусідкою ОСОБА_1 існують неприязні відносини, оскільки качки позивачки постійно наносять їй значну шкоду, пасучись на її городі. Десь за тиждень до 14.11.2015 року вона на своєму городі розсипала протруєне зерно з метою знищення гризунів (мишей та кротів). На протязі цього часу її кури вільно пересувалися по присадибній земельній ділянці та не зазнали шкоди. А чому отруїлися качки ОСОБА_1 вона пояснити не може, навмисно отруїти качок вона не мала мети. Вона сипала протруєне зерно лише на своїй земельній ділянці і не могла допустити думки, що качки позивачки можуть отруїтися. Проте, вислухавши дані пояснення ОСОБА_2, старший інспектор поліції ОСОБА_3 склав пояснення, які не відображають дійсності, змусив її їх підписати та на основі їх було зроблено Висновок від 19.11.2015 року та повторний Висновок від 23.12.2016 року.

Крім того, не було встановлено причини смерті качок, а також позивачкою не вказано якої саме качки вартість становить 300 грн. (тушки, живої качки, якого віку та якою вагою). З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні даного позову.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 180 ЦК України тварини є особливим обєктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що 14.11.2015 року близько до вечора позивачка за місцем свого проживанняІНФОРМАЦІЯ_1 (Жовтнева), 38, на березі, який знаходиться між її городом та городом відповідачки, виявила 10 качок, які вона утримувала для власних потреб, без ознак життя, а чотири качки були взагалі відсутні.

Після цього позивачка зібрала качки, принесла до свого господарства та положила біля сараю. 16.11.2015 року про дану подію позивачка повідомила поліцію та про те, що на її думку даних качок могла б отруїти відповідачка ОСОБА_2, із якою в неї неприязні відносини.

На підставі її заяви даний факт загибелі птиці було зафіксовано працівниками Таращанського відділення поліції при перевірці вказаної заяви шляхом відібрання пояснень у позивачки, відповідачки та дочки відповідачки ОСОБА_4 на підставі яких старшим інспектором ВП ОСОБА_3 були зроблені відповідні висновки від 19.11.2015 року та від 23.12.2015 року. Крім того, позивачка по приїзду до її місця проживання працівників поліції не надавала їм дозволу на огляд свого господарства, а також до працівників ветеринарної служби з повідомленням про дану подію (отруєння качок) та по питанню зясування причини їхньої смерті вона взагалі не зверталась.

Відповідно до п.п. 17-19 ст. 7 Закону України «Про ветеринарну медицину» до повноважень державних ветеринарних органів та їх посадових осіб входить здійснення державного ветеринарно-санітарного нагляду за збором, утилізацією та знищенням загиблих тварин і відходів тваринного походження; аналіз причин виникнення хвороб, недугів тварин та їх загибелі, розроблення рекомендацій щодо їх профілактики; а також видача органам страхування висновків щодо захворювання тварин, вимушено забитих, загиблих або знищених.

Статтею 37 Закону України «Про ветеринарну медицину» визначено обовязки осіб, які утримують тварин. Зокрема , пунктом 3 вказаної статті Закону зобовязано власників негайно інформувати державного інспектора ветеринарної медицини, уповноваженого лікаря ветеринарної медицини або посадових осіб державних органів ветеринарної медицини про раптову загибель тварин, підозру на захворювання або виявлення хвороби, що підлягає повідомленню, або поведінку тварин, яка їм невластива.

Згідно п.п. 8.3 та 8.4 Ветеринарно-санітарних вимог утримання птиці в особистих селянських господарствах, затверджених наказом Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 19.12.2006 року № 100, при виявленні трупів загиблої птиці негайно повідомляти державні установи ветеринарної медицини та при підозрі захворювання чи загибелі птиці необхідно звертатися до спеціаліста ветеринарної медицини й обовязково відправляти трупи (хвору птицю) для дослідження у лабораторію ветеринарної медицини.

У ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Суд критично відноситься до тверджень позивачки про те, що качок, які вона утримувала для власних потреб, отруїла відповідачка, оскільки позивачкою не подано, а судом не здобуто достатньо доказів, які б у своєму взаємозвязку належно, допустимо та достовірно підтверджували цей факт.

Крім цього, позивачка, в порушення вимог чинного законодавства, у встановленому законом порядку не звернулася до спеціаліста ветеринарної медицини й не відправила трупи птиці для дослідження у лабораторію ветеринарної медицини, та, відповідно, не отримала належно оформленого висновку про причини загибелі птиці та завдані їй збитки.

Враховуючи вищенаведене, суд не вважає можливим встановити особу, яка завдала шкоду позивачці, а відтак - встановити причинний звязок між поведінкою відповідачки та шкодою, заподіяною позивачці, а тому приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 15, 60, 84, 85, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 180, 386, 1166 ЦК України, Законом України «Про ветеринарну медицину»; п.п. 8.3 та 8.4 Ветеринарно-санітарних вимог утримання птиці в особистих селянських господарствах, затверджених наказом Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 19.12.2006 року № 100, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завданих збитків відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: _________________