АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3549/16 Справа № 202/3108/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Григорєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № NKH3RX10140032 від 23.10.2006 року на рахунок 3111: заборгованість за кредитом 3297,80грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 402,85 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 543,44 грн.; на рахунок 0001 - судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі, в решті рішення залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір, згідно умов якого - позивач надав ОСОБА_4 кредитні кошти у сумі 3 297 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 жовтня 2008 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 21 січня 2014 року сума боргу становить 41 829 грн. 04 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 3 297 грн. 80 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14 402 грн. 85 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 543 грн. 44 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання 20 116 грн. 90 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1 968 грн. 05 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що право позивача на отримання суми боргу за кредитним договором є доведеним.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог стосовно стягнення неустойки (пені та штрафу (фіксованої частини та процентної складової), суд першої інстанції послався на відсутність обґрунтованого розрахунку неустойки, невідповідність наслідків порушення зобовязання, принципів розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі, апелянт не погоджуючись з вказаним висновком, посилається на те, що розмір неустойки може бути лише зменшений до розміру боргового зобовязання, звільнення боржника від сплати неустойки законодавством не передбачено, а також повинні бути інші обставини, які мають істотне значення. В даному випадку підстави для відмови у задоволені позовних вимог в цій частині відсутні.

Колегія суддів частково погоджується з такими доводами та вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати, а позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне.

Згідно ст. 525 ЦК України , одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Однак, як зазначено в правовій позиції у справі N 6-2003цс15 (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка взагалі не здійснювала погашення кредиту. Право на звернення з позовом у банку виникло з 20.11.2006 р., тобто з часу несплати чергового платежу в погашення кредиту, а з позовом до суду банк звернувся лише 31.01.2014 р.

Проте, висновок суду першої інстанції не узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення та положенням ч.2 ст.616 ЦК, відповідно до яких суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом ані в позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі не було обґрунтовано чому саме, позов подано лише через сім років після того, як у позивача виникло на це право, що перешкоджало цьому і розцінює таку поведінку як навмисне сприяння збільшенню пені, що може бути стягнута.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_5 неустойки та частково задовольнити ці вимоги стягнувши з останньої на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню в розмірі 3000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки скасувати та задовольнити позовні вимоги в цій частині частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пеню в розмірі 3000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: