У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позивач посилався на те, що 09 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у загальному розмірі 102 тис. дол. США та 14 квітня 2009 року додатково отримала 69,24 дол. США строком до 11 листопада 2024 року.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором утворилась заборгованість, яка станом на 11 березня 2015 року становить 6 349 971 грн 82 коп.

12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» за договором купівлі-продажу передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель відповідачів.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у сумі 2 731 грн 64 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року змінено, зменшено суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4, до 1 594 903 грн 18 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу з поручителя та передати справу в цій частині на новий судовий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 09 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якою є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно умов до якого остання отримала кредитні кошти у загальному розмірі 102 тис. дол. США та 14 квітня 2009 року додатково отримала 69,24 дол. США строком до 11 листопада 2024 року.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

За договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року позивач отримав право вимоги до відповідачів за вказаним кредитним договором.

За договорами купівлі-продажу житлового будинку № АДРЕСА_1, а також земельної ділянки за вказаною адресою від 31 травня 2012 року ОСОБА_4 здійснила відчуження нерухомого майна для погашення заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007 року. Кошти від реалізації нерухомого майна, що належало відповідачці на праві власності, зараховані банком як погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

﻿

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. а тому договір поруки, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_5, 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягнення на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, зазначений договір є дійсним і ніким не оспореним, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, заборгованість за кредитним договором перевищує вартість реалізованого іпотечного майна. При цьому, суд, керуючись ст. 551 ЦК України, зменшив суму неустойки, оскільки вона значно перевищує суму боргу.

Відповідно до норм ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Також суд правильно виходив з того, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 2.1.3.1 додаткового договору № 6 до кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя, а тому дійшов правильного висновку про те, що договір поруки, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_5, слід вважати припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що для вимог про стягнення пені застосовується скорочений строк позовної давності в один рік, тому розмір пені має бути вирахуваний за цей проміжок часу, а не за весь час прострочення зобов'язання.

Із матеріалів касаційних скарг, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарги є необґрунтованими і наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року в незмінній частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк