Провадження № 22-ц/773/545/16 Категорія: 58 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

за участю секретаря Лимар Р. С.,

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Перший відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Покликався на ті обставини, що 28 серпня 2013 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1. З метою розрахунку за автомобіль 28 серпня 2013 року він передав відповідачу 54000 грн., що підтверджується розпискою продавця. Однак вказаний правочин вони оформили з ОСОБА_3 як договір доручення, у зв'язку з чим відповідач видав їм з дружиною нотаріально посвідчену довіреність на право користування та розпорядженням даним автомобілем.

Також позивач вказував, що йому стало відомо про факт накладення арешту державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ на все майно відповідача ОСОБА_4, а відтак спірний автомобіль, який зареєстрований на відповідача, також знаходиться під арештом.

Посилаючись на те, що видачею довіреності було приховано інший правочин, який дійсно мав місце - угоду купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_1 просив визнати суд договір доручення на право керування і розпорядження автомобілем удаваним правочином, визнати за ним право власності на цей автомобіль та звільнити зазначений транспортний засіб з-під арешту.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить його скасувати як незаконне і необґрунтоване, прийняте судом без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, із невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про залишення його позову без розгляду, подавши відповідну письмову заяву.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду підлягає до задоволення.

Згідно ст. ст. 11, 27 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та має ряд процесуальних прав, в тому числі їй належить право заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою.

Згідно ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 - апеляційне провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 310 цього Кодексу за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду. Рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205; 207 ЦПК України.

Підпунктом 5 частини 1 статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення його позову без розгляду.

Аналіз наведених правових норм дає можливість зробити висновок про те, що оскільки рішення суду не набрало законної сили, то позивач або його представник, користуючись наданими їм процесуальними правами, вправі як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді на стадії апеляційного розгляду до початку судових дебатів, заявити клопотання про залишення позову без розгляду, яке підлягає вирішенню згідно вимог цивільного процесуального законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304 ч. 1, 310 ч. 1, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Заяву позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду задоволити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року в даній справі скасувати, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Перший відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді