У Х В А Л А

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 03 липня 2006 року б/н, звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача 52 976 грн 83 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Будь-яких поважних причин пропуску такого строку не навів.

Судами встановлено, що 03 липня 2006 року ОСОБА_3 (після зміни прізвища - ОСОБА_3) звернулася до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою, на підставі якої відповідачу було надано кредит у розмірі 3 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який після неодноразових змін було остаточно встановлено на рівні 9 680 грн, зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 7 % від суми заборгованості, відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредит надано відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг (далі - Умови) та Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 була ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві про надання кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 березня 2015 року утворилась загальна заборгованість за кредитом у розмірі 52 976 грн 83 коп., яку позивач і просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов᾽язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України виходили із того, що оскільки дія картки закінчилась у червні 2008 року, а останній платіж було здійснено у серпні 2011 року, то позивач, звернувшись до суду з позовом у травні 2015 року, пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Доказів на спростування доводів відповідача позивачем не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що згідно з п. 9.12 Умов дія зазначеного договору лонгується щорічно на 12 місяців, оскільки відповідач не зверталася із відповідною заявою про припинення договірних правовідносин - безпідставні, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-1206цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано, що позовну давність необхідно окремо рахувати від кожного нарахованого, але несплаченого платежу за кредитом, а не від дати закінчення строку дії картки - безпідставні, оскільки висновки з приводу пропуску позивачем строку позовної даності з урахуванням сплати відповідачем останнього щомісячного платежу - 15 серпня 2011 року, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у судах обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

З огляду на таке висновки судів про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О. В. Попович