АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/2443/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Сіромашенко Н.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та відшкодування шкоди,

встановила:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод з боку відповідача у користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_1, 1/2 частина якої належить на праві власності позивачу, шляхом вселення ОСОБА_3 до вказаної квартири. Також просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні належною ОСОБА_3 на праві власності 1/ 2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_3 до вказаної квартири.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що позивачем не було доведено порушення її прав, зокрема, наявність перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Судом не було прийнято до уваги той факт, що позивач у спірній квартирі раніше не проживала та почала цікавитись квартирою лише після смерті матері ОСОБА_4

Все майно, що знаходиться у квартирі, придбане відповідачем, а позивач своїми діями неодноразово засвідчувала, що не бажає мирного врегулювання спору, тому у відповідача є підстави побоюватись пошкодження або знищення належного їй майна, що знаходиться у спірній квартирі.

Крім того, частка позивача у спільній сумісній власності не визначена, тому вселення позивача до квартири порушить права відповідача на володіння та користування її речами, що знаходяться у квартирі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_3 свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач ОСОБА_2 є її сестрою, яка проживає у спірній квартирі АДРЕСА_1. В спірній квартирі, крім позивача та її дитини, також зареєстрованою є відповідач, яка у зв'язку з конфліктною ситуацією, пов'язаною із успадкуванням після смерті матері, перешкоджає можливості позивачу у користуванні цією квартирою.

У червні 2015 року відповідач змінила замки у вхідних дверях квартири, з приводу чого позивач зверталась до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, проте їй було рекомендовано звернутись до суду для вирішення спору в цивільно-правовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині усунення перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою та вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилалась позивач як підставу для задоволення своїх вимог, знайшли підтвердження в судовому засіданні: позивач підтвердила своє право власності на частку у спірній квартирі та створення відповідачем перешкод у реалізації позивачем свого права власності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені. Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права - ст. 316-317, 321, 391 ЦК України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, спірною є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 100,8 кв.м., житловою площею 55,1 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Радянського району м. Києва 27.04.1994 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності у рівних частках кожному : ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 ( а.с.10).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.05.2015 року, за позивачем ОСОБА_3 ( дошлюбне прізвище - ОСОБА_3) зареєстроване право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до запису нотаріуса на вищевказаному свідоцтві про право власності, 27 березня 2006 року Першою Київською державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в рівних долях кожній.

Зазначене також підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 27.03.2006 року ОСОБА_3, яка є спадкоємицею 1/2 частки майна померлого ОСОБА_8 Спадкове майно складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 11).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що на даний період часу позивач ОСОБА_3 є власником 1/2 частки спірної квартири.

Крім того, відповідно до витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 24.01.2015 року Першою Київською державною нотаріальною конторою 24.01.2015 року було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4, яка згідно з заповітом від 22.05.2014 року заповіла все належне їй рухоме та нерухоме майно позивачу ОСОБА_3 Станом на час розгляду справи спадщину не оформлено.

З матеріалів справи також встановлено, що у спірній квартирі зареєстровано місце проживання позивача ОСОБА_3 з 18.11.1983 року, відповідача ОСОБА_2 - з 13.06.2009 року.

Як вбачається з висновку Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 18.06.2015 року ( а.с. 15), 12.06.2015 року до ВМ-4 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшла заява ОСОБА_3, яка повідомила, що 12.06.2015 року, прийшовши за місцем своєї реєстрації у кв. АДРЕСА_1, виявила, що у вхідних дверях квартири замінено замок, тому вона не може потрапити до квартири, власницею якої вона є. Також у висновку зазначено, що при перевірці даної заяви працівником міліції неодноразово відвідувалась квартира АДРЕСА_1, проте на неодноразові дзвінки та стук у вхідні двері дверей квартири ніхто не відкрив.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_10, чоловік позивача, також підтвердив, що відповідач ОСОБА_2 не впускає позивача до квартири, оскільки у сторін триває спір з приводу поділу спадщини після смерті їх матері - ОСОБА_4

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У ст. 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення позивача у квартиру.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

Заперечення відповідача про необхідність відмовити у позові ОСОБА_3 у вселенні до квартири з огляду на те, що у спірній квартирі знаходиться майно відповідача, яке може бути пошкоджене або знищене позивачем, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права та містять припущення, які правового значення для вирішення спору не мають.

Посилання апелянта та її представника на ті обставини, що у задоволенні позову має бути відмовлено з тих підстав, що разом із позивачем ОСОБА_3 до квартири має намір вселитись її чоловік - ОСОБА_10, який не має жодних прав на зазначене житло, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки позовні вимоги про вселення пред'явлені власником 1/2 частки квартири - ОСОБА_3, а не ОСОБА_10

Доводи апелянта про те, що позивач тривалий час не проживала у спірній квартирі, висновків суду не спростовують, оскільки матеріалами справи доведено, що позивач, як власник 1/2 частки квартири на даний період часу не має доступу до своєї власності, а відповідач перешкоджає їй у цьому.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом вселення до квартири.

Статтею 321 ЦК України, яка закріплює непорушність права власності та заборону протиправного обмеження у його здійсненні, передбачено, що особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307- 308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: