У Х В А Л А

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Управління житлово-комунального господарства «Біличі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за обслуговування будинку та комунальні послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (далі - УЖКГ «Біличі») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 34 145 грн 85 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги, 2 074 грн 83 коп. - 3 % річних, 6 415 грн 56 коп. інфляційних втрат та 243 грн 60 коп. судових витрат.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь УЖКГ «Біличі» 29 949 грн 66 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги та 243 грн 60 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2015 року змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь УЖКГ «Біличі» 28 227 грн 96 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Компенсовано за рахунок держави УЖКГ «Біличі» 243 грн 60 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, будучи споживачем наданих житлово-комунальних послуг, які надавав їй позивач, на порушення приписів ст. 68 ЖК України та ст. ст. 20, 21 Закону України від 24 червня 2004 року

№ 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV) оплату цих послуг не проводила в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість. Установивши факт наявності заборгованості з оплати наданих послуг та визначаючи її розмір за період з січня 2012 року по січень 2015 року у межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, суд дійшов висновку про покладення на відповідача відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до 28 227 грн 96 коп., апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості, неправильно включив до її розміру судові витрати, порядок стягнення яких інший.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає УЖКГ «Біличі».

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім'я ОСОБА_3

Обґрунтовуючи підстави позову та уточнюючи позовні вимоги, УЖКГ «Біличі» посилалось на те, що оскільки житлово-комунальні послуги за період з липня 2010 року по січень 2015 року відповідач сплачувала не в повному обсязі, виникла заборгованість у розмірі 34 145 грн 85 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Заперечуючи проти позову та визнаючи заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 13 283 грн 77 коп., відповідач посилалась на те, що надані позивачем житлово-комунальні послуги були неналежної якості.

Статтями 20, 21 Закону № 1875-IVвизначено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги відповідачу надавалися та остання ними користувалася та частково оплачувала.

Вирішуючи спір по суті, суди правильно виходили із того, що необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих відповідачем житлово-комунальних послуг.

Разом із тим надання послуг неналежної якості може бути підставою для зменшення розміру їх оплати чи проведення перерахунку за неякісно надані послуги, а не підставою для звільнення від їх оплати взагалі.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача за надані житлово-комунальні послуги з січня 2012 року по січень 2015 року у розмірі 28 227 грн 96 коп., апеляційний суд взяв за основу наданий позивачем розрахунок такої заборгованості (а. с. 96, 97).

На спростування наданого УЖКГ «Біличі» до позовної заяви розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачем не надано будь-яких доказів.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судами наданих доказів, зокрема актів обстеження неналежного та неякісного надання житлово-комунальних послуг - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема відхилення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та її розгляд за відсутності відповідача, на законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду не впливають, оскільки відповідач у касаційній скарзі не зазначила, які саме докази вона не змогла надати до апеляційного суду у зв'язку з розглядом справи за її відсутності.

З огляду на таке висновки судів про часткове задоволення позову ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович

В. О. Савченко