Справа № 645/3079/15-ц
Провадження № 2/645/96/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шевченко Г.С.,

за участю секретаря судового засідання - Дикань Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, треті особи: служба у справах дітей Дергачівської районної держадміністрації, Комунальний заклад «Харківський обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей», служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про скасування усиновлення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом, у якому просять скасувати усиновлення малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, передавши дитину на опікування Управлінню служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що 31 травня 2010 року ними було усиновлено малолітню ОСОБА_4, яка мала діагноз - затримка психічного розвитку, дизартрія. Після усиновлення прізвище та по батькові дитини було змінено, видано свідоцтво про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Усиновлена дитина проживала разом з позивачами однією сім'єю, дитині були створені всі належні умови для повноцінного розвитку та виховання, дівчинка мала окремі кімнати, меблі, оргтехніку. З часом психічний стан дитини погіршився, дитина була поставлена на облік до психоневрологічного диспансеру, отримувала стаціонарне лікування та реабілітацію, їй був поставлений діагноз - змішані розлади поведінки та емоцій. Проте, незважаючи на намагання позивачів створити повноцінну сім'ю з усиновленою дитиною, стосунки між ними не склалися, психологічний контакт з малолітньою не встановлений, внаслідок чого спільне проживання з дитиною виявилося неможливим.

Позивачі у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та пояснили про обставини, викладені вище. Крім того, позивач ОСОБА_5 пояснила, що в 2010 році вони з чоловіком вирішили усиновити дитину, познайомилися з малолітньою ОСОБА_3 та встановили з нею добрий психологічний контакт, але медичних документів у дитини не було, у стаціонарному обстеженні дитини їм відмовили. Позивачі усиновили дитину, самостійно займалися її розвитком, потім влаштували у приватний шкільний заклад, але дівчинка почала красти. У 2011 році позивачі разом з дитиною переїхали до с. Пересічного Дергачівського району, оскільки для дитини там були кращі умови проживання. Згодом сусіди попросили обмежити спілкування ОСОБА_3 з їх дітьми, оскільки дитина поводилася неадекватно. Позивач зазначила, що ОСОБА_3 під час проживання в сім'ї, ставилася до батьків байдужо, не відчувала прив'язаності або прихильності до них, не відчувала позивачів мамою та татом, не мала бажання поцілувати або обняти когось з них.

Позивач ОСОБА_2 підтримав пояснення ОСОБА_6 та додав, що він вважає подальше проживання з дитиною однією сім'єю неможливим, вони зробили все можливе для створення сімейних відносин з дитиною, але ОСОБА_3 не сприймає їх батьками.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги, пояснила, що позивачі усиновили малолітню ОСОБА_3 у віці 7 років, створили для фізичного та духовного розвитку дитини все можливе, влаштували до платного шкільного закладу, виконували рекомендації лікарів з приводу захворювання дитини, надавали дитині любов і турботу, разом проводили вихідні та свята. Але, не зважаючи на намагання позивачів, дівчинка поводилася неадекватно, виявляла жорстокість, брехливість, ознаки сексуального розторможення, траплялися неодноразові випадки крадіжок, як вдома, так і в школі. Після обстеження психіатрами, виявилося, що дитині необхідна психіатрична допомога. Позивачі виконували рекомендації лікарів, намагалися скоректувати поведінку дитини, проте це не дало позитивних результатів. У березні 2014 року ОСОБА_3 самовільно пішла з дому, після чого співробітниками Солоніцевської служби у справах дітей її влаштовано до реабілітаційного центру, де вона знаходиться до теперішнього часу та не виявляє бажання повернутися до сім'ї усиновлювачів.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги та пояснила, що скасування усиновлення вже було предметом розгляду у Комінтернівському районному суді м. Харкова. Під час розгляду цієї справи не було встановлено винної поведінки позивачів, проте, у скасуванні усиновлення відмовлено, оскільки не доведено наявність у дитини невиліковної психічної хвороби. Між дитиною та усиновлювачами склалися такі відносини, які унеможливлюють у подальшому виконання позивачами своїх батьківських обов'язків, дитина не сприймає їх батьками, не бажає повертатися до сім'ї. Представник позивача вважає, що повернення дівчинки у родину позивачів не відповідає інтересам дитини, оскільки досить тривалий час вона перебуває у дитячому реабілітаційному закладі, де почувається комфортно.

Представник відповідача ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні пояснила, що малолітня ОСОБА_3 перебуває у обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, згідно характеристики цього закладу дитина розвивається нормально, знаходить спільну мову з оточуючими, а тому немає підстав для скасування усиновлення. Просила суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

Представник третьої особи служби у справах дітей Московського району м. Харкова, у судовому засіданні вважав, що підстави для скасування усиновлення відсутні, поведінка дитини це її протест, позивачі зі свого боку повинні були проявити достатню увагу вихованню дитини. Усиновлювачі не надали дитині достатньо любові й тепла, а матеріальні блага не можуть замінити батьківської турботи.

Треті особи: служба у справах дітей Дергачівської районної держадміністрації Харківської області, Комунальний заклад «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, свідка, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши думку малолітньої дитини, щодо якої вирішується витання про скасування усиновлення, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, була усиновлена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 травня 2010 року. Після усиновлення до актового запису про народження дитини внесено зміни та видано свідоцтво про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками зазначені позивачі по справі. Як вбачається з рішення про усиновлення, на час усиновлення дитина мала діагноз: затримка психічного розвитку, дизартрія (F 88,881) та ГНМ-ІІ ст. (Н 52.0).

Згідно ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у найвищих її інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена та усиновлювачем і їх родичами. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлюваному надаються права і накладаються обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Cтаттею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 після усиновлення проживала позивачами однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, а з 2011 року - за адресою: АДРЕСА_2.

22 березня 2014 року дитина була влаштована до Комунального закладу «Харківський обласний соціально-психологічної реабілітації дітей», де перебуває до теперішнього часу.

Як вбачається з інформації вищевказаного комунального закладу за № 12-04/463 від 17 квітня 2015 року, під час індивідуального діагностування дитини було проведено бесіду, в якій було з'ясовано, що дитина не сприймає усиновлювачів як батьків, не відчуває до них емоційної прив'язаності, не відчуває себе членом сім'ї позивачів. Натомість, дівчинка зазначила, що в Центрі вона має багато друзів, почувається безпечно, в затишку, з боку дорослих до неї гарне ставлення, вона не бажає повертатися до сім'ї позивачів.

Крім того, опитана у судовому засіданні в присутності психолога Комунального закладу «Харківський обласний соціально-психологічної реабілітації дітей» малолітня ОСОБА_3 пояснила, що їй подобається у закладі, в якому вона перебуває, рішення піти з сім'ї позивачів вона прийняла самостійно, оскільки досить доросла для цього, також вона прийняла рішення більше до позивачів не повертатися. Дитина зазначила, що в сім'ї усиновителів до неї ставились нормально, але бували сварки, коли вона запізнювалася з прогулянок та брала чужі гроші, на думку дитини, позивачі не розуміють, що вона вже доросла і їй потрібні гроші. ОСОБА_10 пояснила суду, що у разі, якщо її повернуть в сім'ю позивачів, вона не буде з ними розмовляти або будь-яким іншим чином контактувати.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач ОСОБА_2 є її сином, прийшов до рішення про усиновлення дитини після двох років міркувань про це, тому це рішення було зваженим. Після усиновлення ОСОБА_10 сім'я поїхала до Єгипту на відпочинок. Дитині було надано все найкраще - окрема кімната, приватна школа, особлива увага вчителів, дитину прийняли до сім'ї як рідну. Позивачі додатково займалися з дитиною, приділяли увагу її духовному розвитку, для оздоровлення вивозили дитину до моря, дівчинка гарно харчувалася, оскільки були проблеми зі шлунком. Для поліпшення житлових умов дитини позивачі переїхали до с. Пересічного. ОСОБА_10 у відповідь на намагання позивачі ніякої реакції не виявила, поводилася як чужа, потім почалися крадіжки, випадки жорстокого поводження з тваринами.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між усиновлювачами та усиновлюваною дитиною відсутні гармонійні стосунки, позивачі не користуються авторитетом у дитини, малолітня ОСОБА_10 не сприймає їх батьками та не відчуває себе членом сім'ї, між позивачами та дитиною відсутній психоемоціональний контакт, який є складовою сімейних відносин.

Позивачі, вважаючи поведінку дитини наслідком психічних розладів, зверталися до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом про скасування усиновлення, у зв'язку з наявністю у дитини психічної хвороби, про що вони не знали на час усиновлення.

Під час розгляду вказаної справи були досліджені результати медичного обстеження дитини, обстежені житлово-побутові умови, де проживала малолітня, перевірено наявність підстав для позбавлення позивачів батьківських прав стосовно усиновлюваної дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області, встановлені наступні обставини.

Малолітня ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3 з 18 жовтня 2013 року по 11 листопада 2013 року, в результаті проведеного лікування дитині встановлено заключний діагноз - змішані розлади поведінки та емоцій (F 92.8), рекомендоване спостереження райпсихіатра, психолого-педагогічна корекція та раціональна сімейна психотерапія.

Актом обстеження умов проживання встановлено, що для виховання та розвитку дитини створені наступні умови: для дівчинки виділено дві окремі кімнати, у кімнатах є два дивани, килими, шафа, два письмові столи, телевізор, комп'ютер, місце для навчання, відпочинку та ігор, місце для зберігання особистих речей, постільна білизна, одяг, взуття для дитини.

Вказаним рішенням суду встановлено, що позивачі ОСОБА_3 виконують свої обов'язки по відношенню до дитини, забезпечили дитині всі необхідні умови для її життя, навчання та розвитку, піклуються про її здоров'я. Протиправної поведінки усиновлювачів не встановлено, вони піклуються про дитину, доглядають її.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Представником відповідача під час судового розгляду справи не було надано будь-яких доказів, що свідчили б про неналежне виконання позивачами своїх обов'язків усиновлювачів, наслідком чого спільне проживання з дитиною стало неможливим.

Таким чином, суд вважає встановленим, що відносини між малолітньою ОСОБА_3 та позивачами склалися не з вини усиновлювачів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей від 27.11.2008 року (ратифікована Україною 15.02.2011 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року - 01.09.2011 року) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасовано за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду Україниу постанові №3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав", основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача тощо.

Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині надається, зокрема, можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується її, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

За таких обставин, суд вважає наявними підстави для скасування усиновлення.

Задовольняючи позовні вимоги суд враховує, що між усиновлювачами та усиновлюваною дитиною склалися такі стосунки, які унеможливлюють їх спільне проживання та належне виконання позивачами своїх обов'язків. Такі відносини зумовлені емоційним розривом між дитиною та позивачами, відсутністю порозуміння, духовної спільності, небажанням дитини отримувати піклування та виховання з боку усиновлювачів.

В силу особистих якостей дитини, особливостей її розвитку та її психічного стану, між малолітньою ОСОБА_3 та усиновлювачами не склалися стабільні гармонійні незмінні відносини, які є необхідними для нормального сімейного виховання дитини.

Крім того, суд виходить з принципу захисту інтересів дитини, яка досягла такого віку та рівня розвитку, що має можливість чітко формулювати свою думку щодо питань, які стосуються її особисто. ОСОБА_10 висловила своє небажання повертатися до сім'ї позивачів, що однозначно розцінюється судом, як неможливість нормалізації відносин між позивачами та дитиною.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скасування усиновлення відповідає інтересам дитини, що має пріоритетне значення у вирішенні даного спору.

Щодо позовної вимоги про передачу малолітньої ОСОБА_3 на опікування Управлінню служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 2 п. 18 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 р. № 905, діти поновлюються на місцевому, регіональному та централізованому обліку в разі скасування усиновлення.

Як вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_4 (тепер - ІНФОРМАЦІЯ_7.) була взята на облік у службі у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування.

Згідно ч. 3 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 підлягає передачі на опікування органові опіки та піклування - службі у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10,11, 60, 61, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати усиновлення громадянами України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (після усиновлення - ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНФОРМАЦІЯ_6).

Передати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, на опікування службі у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. С. Шевченко