Провадження № 2/428/590/2016
25 березня 2016 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Олійник В.М.,
за участю секретаря Гетьманцевій Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне.
ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 квітня 1997 року. Відповідач ОСОБА_2 його дружина, а ОСОБА_3 є сином відповідача від першого шлюбу. Відповідач ОСОБА_2 три роки тому виїхала з квартири позивача проживати у квартиру своїх батьків, в якій їй належить частка квартири на праві власності, а у 2014 році зовсім виїхала до Російської Федерації на постійне місце проживання і не збирається повертатись в Україну. Відповідач ОСОБА_3 восени 2010 року одружився і добровільно виїхав з квартири позивача у квартиру своєї матері за адресою: АДРЕСА_2. Позивач неодноразово просив відповідача ОСОБА_3 знятись з реєстраційного обліку з його квартири, але добровільно він не захотів цього робити. Згодом, влітку 2014 року відповідач ОСОБА_3 виїхав зі своєю дружиною на постійне місце проживання у Російську Федерацію. Де саме проживають відповідачі, позивачу невідомо, вони не спілкуються. На всіх зареєстрованих у квартирі нараховується плата за комунальні послуги, які позивач невзмозі сплачувати самостійно. Відповідачі комунальні платежі не вносять, не підтримують квартиру у належному стані у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду і просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 18 в будинку № 28а по вулиці Танкистів в м.Сєвєродонецьку Луганської області.
В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно положень ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб
В судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18 квітня 1997 року та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 квітня 2013 року.
З довідки № 4026 від 12 листопада 2015 року, виданої Комунальним підприємством Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька, в квартирі № 18, яка розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вулиця Танкистів, будинок № 28а, зареєстрован: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 син дружини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.
З копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 222334 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 14 жовтня 2005 року.
Таким чином, враховуючи, що спірна квартира належить на праві приватної власності позивачу, тобто не є спільною сумісною власністю, також те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживають без поважних причин більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 18 будинку № 28а по вулиці Танкістів в м.Сєвєродонецьку Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратила право користування квартирою № 18 в будинку № 28а по вулиці Танкістів в м.Сєвєродонецьку Луганської області.
Копію заочного рішення надіслати відповідачам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. М. Олійник