АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2955/16 Головуючий 1 інстанції - Оболєнська С.А.
Справа № 636/5434/15-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - кредитні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Огар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 04 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про визнання дій неправомірними та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах малолітньої ОСОБА_2 з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про визнання дій неправомірними та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її донька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 03.03.2015 року, розпорядженням Чугуївської районної державної адміністрації № 94, її призначено опікуном над дочкою померлої- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час оформлення соціальних виплат на дитину вона виявила, що з дебетового карткового рахунку НОМЕР_1, на який Управлінням праці та соціального захисту населення у Чугуївському районі Харківської області перераховувались соціальні виплати, ПАТ КБ «ПриватБанк» списував грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним картковим рахунком № НОМЕР_2, наявного у ОСОБА_3 Вважає вказане списання незаконним. Внаслідок незаконного списання грошових коштів ПАТ КБ «ПриватБанк» малолітня ОСОБА_2 не отримувала належного соціального розвитку, харчування, коштів на лікування, в результаті чого у дитини розвинулися серйозні захворювання, дитина стала відставати в розвитку.

Також вказує, що неодноразово зверталася з проханням про допомогу в поверненні грошових коштів до Чугуївської міської служби у справах дітей, але там обмежилися відмовками та відписками, а фактично допомагати не стали, тобто не стали виконувати свої функціональні обов`язки. Внаслідок бездіяльності органів опіки та піклування позивач та члени її родини зазнали найсильніші душевні страждання.

У зв`язку з чим просить суд визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірними, відшкодувати з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь малолітньої ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 6006,05 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., та моральну шкоду з органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 04 березня 2016 року в задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1. , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 22.01.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого на ім`я останньої відкрито кредитний картковий рахунок № НОМЕР_2 та встановлено кредитний ліміт, який згодом Банк збільшив. Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ОСОБА_3 погодилася, що дана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що повністю узгоджується із ст. 634 ЦК України.

Відповідно до Анкети-Заяви, яка особисто була підписана ОСОБА_3, остання зобов`язалася виконувати вимоги вказаних умов, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2, ОСОБА_3 деякий час виконувала покладені на неї зобов`язання, активно користувалася кредитними грошовими коштами.

26.02.2013 року, на підставі підписаної Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22.01.2013 року, на ім`я ОСОБА_3 відкрито дебетовий карткових рахунок НОМЕР_1.

Як вбачається з виписки по дебетовому рахунку, ОСОБА_3 активно користувалася ним та була обізнана про рух грошових коштів по ньому.

З 31.10.2013 року виникла прострочена заборгованість по оплаті чергового платежу по кредитному рахунку № НОМЕР_2.

З 10.12.2013 року Банком здійснено списання з дебетового рахунку в рахунок погашення заборгованості за кредитним рахунком.

Так, відповідно до п. 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з Карткового рахунку у випадках наявності строків платежів по іншим договорам Клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах Платіжного ліміту Картрахунку.

Вказаний пункт повністю узгоджується із правовою позицією ВСУ від 10.09.2015 року № 6-301цс15, де чітко вказано, що неузгоджені з людиною (або підприємством) списання грошей в рахунок погашення кредитів, можуть відбуватися тільки в двох випадках: якщо на це є попередня письмова згода, наприклад, в кредитному договорі, або відповідна постанова суду.

Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла.

Позивача ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітньою дочкою померлої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та передано дитину на виховання та спільне проживання до сім'ї опікуна за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що відповідно до наданих позивачем та його представником доказів не вбачається, що за життя ОСОБА_3 була не згодна з діями Банку. Оскільки виписки по дебетовому та по кредитному рахункам свідчать про те, що ОСОБА_3 була обізнана про дії Банку, ствердження представника позивача щодо незаконних дій Банку, в результаті чого було спричинено матеріальну та моральну шкоду, є необґрунтованими. Крім того, доказів протилежного, ані позивачем, ані його представником не надано.

Також суд першої інстанції правильно визнав недоведеними позовні вимоги про визнання бездіяльності органів опіки та піклування. Вказані вимоги не знайшли жодного свого підтвердження під час розгляду справи, вони спростовуються поясненнями представника позивача, представника відповідача та матеріалами справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з відповідачів

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в тому числі і в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95р.№4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Як роз»яснено у п. 4 вказаної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Наявність причинного зв'язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою і моральною шкодою дає можливість визначити суб'єкта її відповідальності та її межі, тобто особа має нести відповідальність лише за ту шкоду, яка викликана саме її поведінкою.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що Позивач не довів належними та допустимими доказами наявність істотного порушення його прав та прав малолітньої дитини в результаті чого можна визнати дії відповідачів незаконними.

За таких обставин аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, слід дійти до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, не доведені та безпідставні, оскільки ніяких доказів на їх підтвердження суду не надано, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є її обов'язком.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ: СУДДІ: