АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/351/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Кучер І.Б.
Провадження № 22-ц/789/825/16 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

представника позивача ОСОБА_1,

третіх осіб ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_3, ПИХАЛЬСЬКА-СТЕЛЬМАХ ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до Зборівського районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що є співвласником житлового будинку №100 по вул.Шевченка, в с.Озерна, Зборівського району Тернопільської області. Відповідач ОСОБА_4 за вказаною адресою зареєстрований, однак більше 10-ти років причин не проживає без поважних.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком в с.Озерна по вул.Шевченка, 100, Зборівського району Тернопільської області.

ОСОБА_4 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що не проживав за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки йому чиняться перешкоди. Просить рішення скасувати, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 та треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не проживав у вищевказаному будинку без поважних причин понад один рік.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є співвласниками житлового будинку в с.Озерна по вул.Шевченка, 100, Зборівського району Тернопільської області - по 1/3 частині, про що свідчать витяги з реєстру прав власності на нерухоме-майно.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у вищевказаному житловому будинку, що підтверджується довідкою Озернянської сільської Ради Зборівського району №358 від 16 лютого 2016 року.

Протягом останніх десяти років він не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, про що свідчать докази надані позивачем, а саме: довідка Озернянської сільської ради №357 від 03 лютого 2016 року, акт обстеження житлового будинку по вул.Шевченка, 100 в с.Озерна Зборівського району, складений комісією Озернянської сільської Ради від 10 квітня 2016 року.

Крім цього, вказані обставини підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_9, яка пояснила, що ОСОБА_4 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дядьком ОСОБА_10 і на початку 2002-2003 років переїхав жити до своєї дівчини в с.Скваржаву, де жив 5 років. Після цього повернувся і живе в мами в с.Сировари останні 5 років. Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснив, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2013 року, але відповідач з того часу не був там жодного разу і не намагався поселитись.

Згідно з вимогами ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користуватись житловим приміщення з підстав відсутності понад рік у цьому житлі, якщо він був відсутній протягом усього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановленні судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст.214 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позивачка та покійний спадкодавець ОСОБА_10 вигнали його із спірного житла та не допускали до проживання, оскільки жодних достатніх та належних доказів в підтвердження даних обставин суду представлено не було.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що він коли-небудь звертався до правоохоронних органів із заявами про спричинення йому покійним ОСОБА_10 чи співвласниками будинковолодіння побоїв, а також про перешкоджання з їх сторони у проживанні за місцем реєстрації. До суду із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням він також не звертався.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було допитано свідків, клопотання про виклик яких ним заявлялися, оскільки це спростовується матеріалами справи.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що судом за клопотанням відповідача було допитано свідків ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_14

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що в судовому засіданні жодного разу не була присутня позивачка, яка в приватній розмові повідомила його, що позов не підтримує. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачки під час розгляду справи представляв ОСОБА_1, який здійснював свої повноваження на підставі довіреності, посвідченої 11 квітня 2016 року, що повністю відповідає вимогам процесуального законодавства. Крім цього, участь в судовому засіданні по даній категорії справ є правом, а не обов»язком позивача.

Посилання апелянта на те, що він є інвалідом дитинства не має правового значення при вирішенні даного спору.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції перекручено його покази та не надано жодної оцінки його запереченням, оскільки задовольняючи позов, судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам справи. Відповідачем суду не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень по суті заявленого позову, а саме, що він не проживає у спірному будинковолодінні з поважних причин.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_15