ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Ситнік О.М., Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С.,
за участю представників позивача, відповідача,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось з позовом, посилаючись на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз» (далі - ТОВ «ВП «Агро-Союз») та Відкритим акціонерним товариством «УніКредит Банк» (далі - ВАТ «УніКредит Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), був укладений кредитний договір від 03 вересня 2010 року № 126-СВ.

За умовами кредитного договору банк відповідно до умов та на термін цього договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію без зобов'язання надання із загальною сумою кредиту 4 400 000,00 дол. США з можливістю отримувати в доларах США, євро та гривні та з терміном кредиту до 03 вересня 2011 року, з урахуванням обмежень, визначених у договорі, зокрема, але не обмежуючись, у пунктах 3.2 (h) - 3.2 (j) договору.

У подальшому до кредитного договору був укладений ряд додаткових угод: від 20 грудня 2010 року № 1, від 31 серпня 2011 року № 2, від 31 жовтня 2011 року № 3, від 13 грудня 2011 року № 4, від 28 лютого 2012 року № 5, від 14 листопада 2012 року № 6, від 12 грудня 2012 року № 7, від 05 квітня 2013 року № 8, від 01 серпня 2013 року № 9, від 07 листопада 2013 року № 10, від 09 грудня 2013 року № 11, від 27 лютого 2014 року № 12, від 29 вересня 2014 року № 13, від 30 січня 2015 року № 14.

Так, додатковою угодою від 30 січня 2015 року № 14 сторони виклали п. 1.1 договору в наступній редакції: банк відповідно до умов цього договору надає позичальнику фінансування з загальною сумою фінансування 8 625 397,50 дол. США з можливістю отримання і доларах США, євро та гривні та з терміном фінансування до 28 лютого 2015 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором станом на 14 липня 2015 року становить 78 985 831 грн 59 коп. та 1 570 766 дол. 01 центів США, а саме: сума заборгованості за кредитом - 35 728 900 грн та 1 480 622 дол. 13 центів США, сума заборгованості за відсотками - 4 108 823 грн 50 коп. та 90 143 дол. 88 центів США, розмір неустойки за несвоєчасне повернення кредиту - 22 112 649 грн 68 коп.; розмір неустойки за несвоєчасне повернення відсотків - 997 083 грн 98 коп., розмір інфляційних втрат за кредитом - 15 399 155 грн 90 коп., розмір інфляційних втрат за відсотками - 639 218 грн 53 коп.

06 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки № 126-СВ/SUR, за яким останній як солідарний боржник зобов'язується безвідклично та безумовно сплатити банку за його першою вимогою всі необхідні платежі за кредитним договором, зокрема погасити кредит загальною сумою до 4 400 000,00 дол. США з терміном кредиту до 03 вересня 2011 року та сплатити відсотки, комісійні.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель зобов'язується сплатити платежі, зазначені в п 1.1 договору поруки, якщо йому надіслана банком письмова вимога, протягом 2 робочих днів з дати такої вимоги без будь-яких заперечень, перевірок або виправдань щодо вимоги, без будь-яких взаємозаліків, вирахувань або утримань. Такі платежі повинні бути сплачені поручителем на рахунки банку, вказані у вимозі.

У подальшому до договору поруки 31 серпня 2011 року, 31 жовтня 2011 року, 13 грудня 2011 року, 18 грудня 2012 року, 09 грудня 2013 року, 29 вересня 2014 року, 30 січня 2015 року, 17 квітня 2015 року укладені договори про внесення змін і доповнень до договору поруки від 06 вересня 2010 року № 126-СВ/SUR.

Зокрема, договором про внесення змін і доповнень до договору поруки від 17 квітня 2015 року сторонами було погоджено, що договір поруки набирає чинності з дати його підписання і діє протягом 10 років.

Поручителю банком направлена вимога про дострокове повернення кредиту, яка ним не виконана, у зв'язку із чим банк звернувся до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз», про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 126-СВ від 03.09.2010 року станом на 14.07.2015 року в розмірі 78 985 831 грн 59 коп., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 35 728 900 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 4 108 823 грн 50 коп.; неустойки за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 22 112 649 грн 68 коп.; неустойки за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 997 083 грн 98 коп.; інфляційних витрат за кредитом у розмірі 15 399 155 грн 90 коп.; інфляційних витрат за відсотками у розмірі 639 218 грн 53 коп., а також у розмірі 1 570 766 доларів США 01 центу, що складається з: заборгованості за кредитом в сумі 1 480 622 доларів США 13 центів; заборгованості за відсотками в сумі 90 143 доларів США 88 центів.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Агро-Союз», про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення заборгованості рішеннями господарського суду Дніпропетровської області у справах № № 904/6930/15, 904/6929/15 від 08 вересня 2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «ВП «Агро-Союз» за кредитним договором від 03 вересня 2010 року № 126-СВ з боржника не позбавляє банку права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя. Кредитор, скориставшись своїм правом, обрав спосіб захисту шляхом пред'явлення позову до поручителя, що відповідає вимогам закону і укладеного договору поруки, умови якого передбачають солідарну відповідальність позичальника і поручителя.

Строк пред'явлення вимоги до поручителя, встановлений ст. 559 ЦК України, не сплинув, оскільки договором про внесення змін і доповнень від 17 квітня 2015 року до договору поруки сторонами було погоджено, що договір поруки діє протягом 10 років.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що позивач реалізував своє право на позасудове врегулювання спору відповідно до положень іпотечного договору та ст. 36 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття права власності на дев'ять об'єктів нерухомого майна майнового поручителя. Оскільки іпотечний договір був укладений з метою забезпечення належного виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором, то задоволення кредиторських вимог позивача за рахунок іпотечного майна майнового поручителя є доказом належного виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що станом на дату ухвалення заочного рішення у позивача відсутнє право вимоги до відповідача за кредитним договором, заборгованість третьої особи за яким повністю погашена шляхом звернення стягнення на майно за іпотечним договором, та договір поруки відповідно до ст. 559 ЦК України є припиненим з 18 вересня 2015 року (дата реєстрації права власності на іпотечне майно за банком).

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій установлено, що між ТОВ «ВП «Агро-Союз») та ВАТ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений кредитний договір від 03 вересня 2010 року № 126-СВ.

За умовами кредитного договору банк відповідно до умов та на термін цього договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію без зобов'язання надання із загальною сумою кредиту 4 400 000,00 дол. США з можливістю отримувати в доларах США, євро та гривні та з терміном кредиту до 03 вересня 2011 року, з урахуванням обмежень, визначених у договорі, зокрема, але не обмежуючись, у пунктах 3.2 (h) - 3.2 (j) договору.

У подальшому до кредитного договору був укладений ряд додаткових угод: від 20 грудня 2010 року № 1, від 31 серпня 2011 року № 2, від 31 жовтня 2011 року № 3, від 13 грудня 2011 року № 4, від 28 лютого 2012 року № 5, від 14 листопада 2012 року № 6, від 12 грудня 2012 року № 7, від 05 квітня 2013 року № 8, від 01 серпня 2013 року № 9, від 07 листопада 2013 року № 10, від 09 грудня 2013 року № 11, від 27 лютого 2014 року № 12, від 29 вересня 2014 року № 13, від 30 січня 2015 року № 14.

Так, додатковою угодою від 30 січня 2015 року № 14 сторони виклали п. 1.1 договору в наступній редакції: банк відповідно до умов цього договору надає позичальнику фінансування з загальною сумою фінансування 8 625 397,50 дол. США з можливістю отримання і доларах США, євро та гривні та з терміном фінансування до 28 лютого 2015 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором станом на 14 липня 2015 року становить 78 985 831 грн 59 коп. та 1 570 766 дол. 01 центів США, а саме: сума заборгованості за кредитом - 35 728 900 грн та 1 480 622 дол. 13 центів США, сума заборгованості за відсотками - 4 108 823 грн 50 коп. та 90 143 дол. 88 центів США, розмір неустойки за несвоєчасне повернення кредиту 22 112 649 грн 68 коп.; розмір неустойки за несвоєчасне повернення відсотків - 997 083 грн 98 коп., розмір інфляційних втрат за кредитом - 15 399 155 грн 90 коп., розмір інфляційних втрат за відсотками - 639 218 грн 53 коп.

06 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки № 126-СВ/SUR, за яким останній як солідарний боржник зобов'язується безвідклично та безумовно сплатити банку за його першою вимогою всі необхідні платежі за кредитним договором, зокрема погасити кредит загальною сумою до 4 400 000,00 дол. США з терміном кредиту до 03 вересня 2011 року та сплатити відсотки, комісійні.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель зобов'язується сплатити платежі, зазначені в п 1.1 договору поруки, якщо йому надіслана банком письмова вимога, протягом 2 робочих днів з дати такої вимоги без будь-яких заперечень, перевірок або виправдань щодо вимоги, без будь-яких взаємозаліків, вирахувань або утримань. Такі платежі повинні бути сплачені поручителем на рахунки банку, вказані у вимозі.

У подальшому до договору поруки 31 серпня 2011 року, 31 жовтня 2011 року, 13 грудня 2011 року, 18 грудня 2012 року, 09 грудня 2013 року, 29 вересня 2014 року, 30 січня 2015 року, 17 квітня 2015 року укладені договори про внесення змін і доповнень до договору поруки від 06 вересня 2010 року № 126-СВ/SUR.

Зокрема, договором про внесення змін і доповнень до договору поруки від 17 квітня 2015 року сторонами було погоджено, що договір поруки набирає чинності з дати його підписання і діє протягом 10 років.

У червні 2015 року на адресу ОСОБА_6 направлена вимога про дострокове повернення боргу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року у справі № 904/6930/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Союз» (далі - ТОВ «Компанія «Агро-Союз») на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 03 вересня 2010 року № 126-СВ та договором поруки від 06 вересня 2010 року № 126-СВ/SUR-1 35 728 900 грн суми заборгованості за кредитом, 4 108 823,50 грн суми заборгованості за відсотками, 22 112 649,68 грн неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, 997 083,98 грн неустойки за несвоєчасне повернення відсотків, 15 399 155,90 грн інфляційних втрат за кредитом, 639 218,53 грн інфляційних втрат за відсотками, 1 480 622,13 дол. США суми заборгованості за кредитом, 90 143,88 дол. США суми заборгованості за відсотками, 73 080 грн судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року у справі № 904/6929/15 стягнуто з ТОВ «ВП «Агро-Союз» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 35 728 900,00 грн суми заборгованості за кредитом, 4 108 823,50 грн суми заборгованості за відсотками, 22 112 649,68 грн неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, 997 083,98 грн неустойки за несвоєчасне повернення відсотків, 15 399 155,90 грн інфляційних втрат за кредитом, 639 218,53 грн інфляційних втрат за відсотками, 1 480 622,13 дол. США суми заборгованості за кредитом, 90 143,88 дол. США суми заборгованості за відсотками, 73 080 грн судового збору.

03 вересня 2010 року між ТОВ «Компанія «Агро-Союз» та ВАТ «УніКредит Банк» укладений іпотечний договір про передачу в іпотеку дев'яти об'єктів нерухомого майна.

Як убачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, банком зареєстровано право власності на передані в іпотеку об'єкти нерухомого майна.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Також відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання.

Таким чином, з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Відповідно до частини першої статті 559, частини першої статті 593 ЦК України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14.

Таким чином, апеляційним судом не було встановлено факту належного виконання боржником основних зобов'язань за кредитними договорами, не перевірено прийняття його кредитором. Суд дійшов висновку про припинення зобов'язання лише на підставі визнання банком права власності на об'єкти нерухомого майна, переданого в іпотеку, що не свідчить про належне виконання боржником зобов'язань із погашення кредитних коштів та сплати пов'язаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитними договорами, яке прийняте кредитором.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитор, скориставшись своїм правом, обрав спосіб захисту шляхом пред'явлення позову до поручителя, що відповідає вимогам закону і укладеного договору поруки, умови якого передбачають солідарну відповідальність позичальника і поручителя.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року скасувати, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.С. Ткачук