Справа №560/66/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивачів:ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Фермерського господарства "Вікторія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача:Дубровицька міська рада про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до суду та просять визнати дійсним договір купівлі - продажу 1/2 частини будівлі складу за адресою: Рівненська область м. Дубровиця вул. Залізнична- 9а, укладений 03 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Вікторія»; визнати дійсним договір купівлі - продажу 1/2 частини будівлі складу за адресою: Рівненська область м. Дубровиця вул. Залізнична- 9а, укладений 03 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Вікторія»; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині будівлі складу за адресою: Рівненська область м. Дубровиця вул. Залізнична- 9а.

Позовні вимоги позивачі обгрунтовують тим, що 03 лютого 2009 року між ними та відповідачем ФГ «Вікторія» в особі Голови - ОСОБА_4, було укладено договори купівлі - продажу нерухомого майна, а саме по 1/2 частини будівлі складу, яка знаходиться по вул. Залізнична,9а в м. Дубровиця Рівненської області. Позивачами, як покупцями були повністю виконані зобов'язання щодо оплати за придбаний об'єкт нерухомого майна. Проте, при зверненні до нотаріуса та до Реєстраційної служби Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області для реєстрації договорів та оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно, як того вимагає чинне законодавство, вони отримали відмову, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на предмет договору. На неодноразові звернення до керівництва ФГ «Вікторія» щодо представлення правовстановлюючих документів на придбане нерухоме майно позивачам повідомлено, що будь-які правовстановлюючі документи не виготовлялись, у зв'язку із відсутністю коштів. Такі дії, на думку позивачів, свідчать про відмову відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу від 03 лютого 2009 року.

В судовому засіданні позивач та представник позивачів позов підтримали та просили його задоволити.

Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача:Дубровицької міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази по справі приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03 лютого 2009 року між продавцем в особі голови ФГ "Вікторія" ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_3, ОСОБА_1 були укладені договори купівлі - продажу нерухомого майна, а саме по 1/2 частини будівлі складу, яка знаходиться по вул. Залізнична,9а в м. Дубровиця Рівненської області (а.с.4-5, 23-24). Того ж дня покупці сплатили продавцю за придбане майно по 9936,00 грн. кожен, що підтверджується відповідними накладними (а.с.6,7,8,9).

Згідно актів прийому-передачі основних засобів №1, №2 від 03.02.2009 року, будівлю складу ст.Дубровиця, яка знаходиться в м.Дубровиця Рівненської області продано за готівку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.10-11).

За правилами статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 657 ЦК України, ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 13, 14 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст.210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Отже, оспорюваний договір купівлі-продажу 1/2 частини будівлі складу за адресою: Рівненська область м. Дубровиця вул. Залізнична- 9а, укладений 03 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Вікторія» та договір купівлі - продажу 1/2 частини будівлі складу за адресою: Рівненська область м. Дубровиця вул. Залізнична- 9а, укладений 03 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Вікторія» слід вважати нікчемним.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.06.2013 року у справі № 6-49цс13 з приводу неоднакового застосування ч.2 ст.220 ЦК України у справах з подібних правовідносин зазначено, що договір купівлі-продажу нежитлового будинку в силу ст.657 ЦК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг визнаний судом дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

На вказану обставину звертав увагу Верховний суд України в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-162цс12.

Аналогічна позиція застосування ч.2 ст.220 ЦК України викладена у ухвалах Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року (справа №6-42308св14) та від 03 червня 2015 року (справа №6-5374св15).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, при укладені спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами не було дотримано обов'язкових вимог чинного на момент укладення договору законодавства щодо форми укладення таких договорів. Зокрема, договір не було нотаріально посвідчено і не здійснено його державну реєстрацію, а тому викладені обставини дають підстави для висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна є неукладеним і таким, що не породжує для сторін права та обов'язки, що унеможливлює визнання його дійсним та визнання права власності на спірне майно, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60,212, 214, 215 ЦПК України; ст.ст.220, 392, 650, 655-657 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Фермерського господарства "Вікторія" про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_5