Справа № 154/2820/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Канівець Л.Ф.
Провадження № 22-ц/773/353/16 Категорія: Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Перебойчука Р.В.,

позивача - ОСОБА_2, представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду від 13 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1. В цьому будинку проживають і зареєстровані її дочка ОСОБА_4, двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач, бувший чоловік дочки ОСОБА_3 Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 01 серпня 2014 року шлюб між відповідачем та її дочкою ОСОБА_4 розірваний. Відповідач створює їй та її сім'ї перешкоди в користуванні житловим будинком. Він зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, бійки, принижує перед сусідами та родичами, порушує її право законного власника житлового будинок на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, використовувати житло для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї, позбавляє її гарантованих законом прав щодо приватного майна (житла), оскільки відповідач веде себе агресивно. Вона боїться за своє здоров'я. Відповідач не бере участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті. Позивач просить виселити ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 - Волинського району Волинської області, та зняти його з реєстрації вказаного житлового будинку.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 13 січня 2016 року в задоволенні позову в даній справі відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач створює неможливі умови для проживання в будинку її як власника житла, так і членів її сім'ї, а саме дочки ОСОБА_4 та її двох дітей, систематично порушує правила співжиття, руйнує та псує жиле приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені в ній. Просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, присин неявки суд не повідомив.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не надала доказів про систематичне порушення відповідачем правил співжиття та що відповідач порушує права позивача як власника житлового будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що стверджується договором дарування від 12 січня 2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5, 6).

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 01 серпня 2014 року шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та дочкою позивача ОСОБА_4, який був зареєстрований 17 листопада 2009 року, розірваний.

Згідно вироку Володимир-Волинського міського суду від 08.08.2014 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України та обрана йому міра покарання у вигляді штрафу, так як спричинив легкі тілесні пошкодження ОСОБА_4 Із постанови судді Володимир-Волинського міського суду від 23 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП (непокора працівникам міліції).

Судом першої інстанції встановлено, що у даний будинок позивач поселила проживати членів своєї сім'ї, а саме дочку ОСОБА_4, двоє її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її чоловіка ОСОБА_3 Дані члени сім'ї власника будинку проживають і зареєстровані у ньому на даний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надала доказів про систематичне порушення відповідачем правил співжиття та про порушення відповідачем прав позивача як власника житлового будинку.

В судовому засіданні під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що відповідач поселений в будинок із згоди власника житла, як член сім'ї власника, перешкод для користування житлом їй як власнику не чинить, на сьогодні є зареєстрованим та проживає з її дочкою, хоча між ними шлюб розірваний. Крім того, позивач ОСОБА_2 має інше житло та проживає окремо від сім'ї відповідача у АДРЕСА_2

Також судом встановлено, що до відповідача заходи попередження або громадського впливу не застосовувалися. Враховуючи вимоги закону виселення ОСОБА_3 можливе при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх доводів та заперечень.

Однак будь-яких інших доказів позивач суду не надала.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 218, 60ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду від 13 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: