УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Гвоздика П.О., ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 червня 2015 року, додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Посилалася на те, що 17 січня 2008 року вона з відповідачем уклала трудовий договір, відповідно до якого її прийнято на роботу продавцем продуктового магазину в с. Пузикове Глобинського району Полтавської області. 11 червня 2014 року її звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. У той же день їй видано трудову книжку, однак відповідач з нею розрахувався не в повному обсязі. Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 38 312 грн 93 коп. за період з 17 січня 2008 року 11 червня 2014 року, заробітну плату у розмірі 448 грн 70 коп. за 11 днів червня 2014 року та за роботу у вихідні та святкові дні у розмірі 3 776 грн, всього 6 660 грн. Також позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінила в 50 000 грн.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 26 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за квітень 2014 року у розмірі 1 135 грн та за березень 2014 року у розмірі 1 135 грн. В стягненні решти суми заборгованості по заробітній платі відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 609 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 773 грн.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року додаткове рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2015 року змінено. Збільшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку до 3 699 грн 68 коп. В іншій частині додаткове рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не виплачено позивачці заробітну плату за період березень-квітень 2014 року, а тому він повинен відшкодувати працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку.

Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 7 399 грн 35 коп. та вважав, що він підлягає зменшенню наполовину.

Судами встановлено, що 17 січня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_4 прийнято на роботу продавцем продуктового магазину у с. Пузикове Глобинського району Полтавської області.

11 червня 2014 року її звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та видано трудову книжку.

Як вбачається з акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 16-08-30/59, складеного Територіальною державною інспекцією з питань праці у Полтавській області 16 липня 2014 року ОСОБА_5 не виплачував ОСОБА_4 заробітну плату за березень, квітень 2014 року (а.с.80-85).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином суди правильно встановили, що відповідач повинен виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку.

Апеляційний суд, збільшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, обґрунтовано зазначив, що середньомісячне число робочих днів становить 20 днів (40 роб. днів/2 місяці), а загальна кількість робочих днів у розрахунковому періоді буде становити 243, тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 7 399 грн 35 коп. та правомірно зменшив його до 3 699 грн 68 коп.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішенняапеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Гвоздик П.О. Іваненко Ю.Г.