Ухвала

Іменем України

11 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

КолодійчукаВ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Національного університету водного господарства та природокористування, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги на оздоровлення, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 01 вересня 2004 року її було прийнято на роботу в Національний університет водного господарства та природокористування на посаду старшого викладача кафедри політології соціології і права, із укладенням строкового трудового договору по 30 червня 2009 року, який в подальшому неодноразово переукладався і до нього вносились зміни. Останній строковий трудовий договір з нею укладено на період з 1 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року. 18 червня 2015 року вона надіслала відповідачу свою заяву із проханням продовжити її трудовий договір на невизначений строк, проте в задоволенні цієї заяви було відмовлено і 30 червня 2015 року її було на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Посилаючись на те, що звільнення проведено незаконно, позивачка просила визнати незаконним наказ Національного університету водного господарства та природокористування від 30 червня 2015 року № 456 щодо звільнення її з роботи, поновити її на посаді старшого викладача кафедри міжнародного права та юридичної журналістики, визнавши, що трудовий договір між нею та відповідачем за вказаною посадою, із ставкою 1.0 укладено на невизначений строк, стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2015 року по день ухвалення рішення судом, допомогу на оздоровлення, яка їй не була виплачена при звільнені з роботи, в розмірі посадового окладу старшого викладача в сумі 2 556 грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн., встановити періоди виконання нею роботи на умовах повного робочого часу без оформлення із відповідачем трудових відносин на посаді старшого викладача спеціальних юридичних дисциплін з 01 вересня 2014 року до 08 лютого 2015 року, на посаді старшого викладача кафедри міжнародного права та юридичної журналістики з 09 лютого по 30 червня 2015 року, зобов'язати відповідача оформити з нею трудові відносини належним чином, нарахувати та сплатити їй заробітну плату за вказані періоди роботи, із відрахуванням відповідних податків та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ Національного університету водного господарства та природокористування від 30 червня 2015 року № 456 про звільнення ОСОБА_2 з роботи. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого викладача кафедри міжнародного права та юридичної журналістики Національного університету водного господарства та природокористування з 30 червня 2015 року. Визнано таким, що укладений на невизначений строк трудовий договір зі ОСОБА_2 за цією посадою на 1,0 ставки. Стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 липня 2015 року по день винесення рішення судом у розмірі 11 643 грн. 87 коп., допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу старшого викладача у розмірі 2 556 грн., моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 9 грудня 2015 року рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання незаконним звільнення позивача з роботи, поновлення її на посаді старшого викладача кафедри міжнародного права та юридичної журналістики Національного університету водного господарства та природокористування з 30 червня 2015 року, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальної допомоги на оздоровлення та моральної шкоди скасовано. У задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд, правильно застосував положення ст. ст. 23, 36, 43, 184 КЗпП України, ст. 54 Закону України «Про освіту», Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього-четвертого рівнів акредитації, затверджене наказом Міністерства освіта і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, на підставі ст. 212 ЦПК України дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 звільнена з роботи у чіткій відповідності з вимогами трудового законодавства по закінченню строкового трудового договору науково-педагогічного працівника, який сторони уклали за заявою позивача.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з висновками апеляційного суду про те, що при звільненні ОСОБА_2 не було порушено ст. 43 КЗпП України, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» так як позивачка звільнена не за ініціативою адміністрації, а через закінчення контракту. При цьому вона відмовилась від запропонованих їй посад.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук