Справа № 226/2320/14-ц
ЄУН № 226/2320/14-ц
Провадження 6/226/80/2016
У Х В А Л А

щодо розгляду питання про тимчасове обмеження

у праві виїзду за кордон

22 квітня 2016 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Трифонової І.О.,

учасники судового процесу:

державний виконавець Мінтус К.С. (відсутній),

стягувач ПАТ КБ «Приватбанк» (представник не зявився),

боржник ОСОБА_1 (відсутній),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Димитрові Донецької області подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

Державний виконавець державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1. В обґрунтування вимог зазначив, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 13244,40 гривень. У цьому провадженні державним виконавцем встановлено, що боржник ніде не працює, рухоме та нерухоме майно за боржником не значиться. Перевірено інформацію у ПФУ та ДПСУ про місце отримання доходу та номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржником і такі відомості щодо боржника відсутні. Просили суд винести ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх зобовязань.

Суб'єкт внесення подання, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду подання, до судового засідання для обґрунтування своїх доводів не зявився, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, що з огляду на визначену законом негайність судового розгляду, не є процесуальною перешкодою для його розгляду по суті.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21.01.1994року №3857-Х11 «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Згідно ст.6 зазначеного Закону громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи за його наявності може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон в разі, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інша невиконані зобовязання, або в разі, якщо він ухиляється від їх виконання. Отже, юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду можуть застосовуватися не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Процесуальний порядок обмеження права боржника на виїзд за кордон визначається ст.377-1 ЦПК України, за нормами якої на стадії виконання рішення державний виконавець може звернутися до суду з поданням, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України. При цьому державним виконавцем, яким ініціюється застосування такої юридичної санкції як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, має бути доведено факт ухилення боржника від виконання зобовязання, можливість виїзду за межі України з цією метою, наявність в нього закордонного паспорта, вжиття заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», тощо, оскільки санкція у вигляді тимчасового обмеження виїзду із України встановлюється не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Ця ж вимога міститься і в п. 12.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2015 р. № 1839/5), згідно якого подання державного виконавця щодо обмеження у праві виїзду за межі України у разі не виконання боржником своїх зобов'язань повинно містити, зокрема, підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Як видно із подання та долучених до нього матеріалів, жодного доказу на предмет свідомого ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, вчинення ним дій, спрямованих на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні чи даних про його намір залишити межі України державним виконавцем не наведено.

Сама ж по собі постанова про відкриття виконавчого провадження без підтвердження одержання боржником копії такої постанови чи здійснення державним виконавцем всіх необхідних заходів примусового виконання відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути свідченням того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобовязань і не може бути єдиною і достатньою підставою для застосування судом такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

Окрім того, відповідно до ч. 11.1.5. ст. 1.1. Розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, яка введена в дію з 17.04.2012 року, державний виконавець має повідомити боржника про направлення до суду подання щодо встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, але ж таких даних подання не містить.

Оскільки суду не надано доказів того, що державним виконавцем було вичерпано весь передбачений законом перелік заходів щодо примусового виконання рішення або всі вони виявилися безрезультатними, дійти висновку про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань неможливо. Наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом ініціювати обмеження гарантованого людині статтею 33 Конституції України та статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України. Тому з огляду на викладене правових підстав для задоволення подання суд не вбачає.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 377-1 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.О. Коваленко