Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2016 Справа №607/77/16-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завданої їй унаслідок вчинення злочину матеріальної шкоди в розмірі 12830,10 гривень та моральної шкоди в сумі 3000 гривень. Обгрунтовувала позов тим, що на початку серпня 2014 року відповідач викрав у неї кредитну карту ПАТ КБ «Приватбанк» та 05 і 07 серпня 2014 року зняв із неї грошові кошти в розмірі 5110 гривень. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Оскільки кошти відповідачем неправомірно зняті з кредитної карти, на рахунку постійно нараховуються відсотки та штрафні санкції. Станом на 25 грудня 2015 року борг перед банком складає 12830,10 гривень. Крім того, вважає, що внаслідок винних протиправних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті звичного ритму та способу життя, та яку оцінює у 3000 гривень.

В подальшому позивач уточнила позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, просила стягнути з відповідача 16689,21 гривень, оскільки станом на 05 квітня 2015 року борг перед банком існує саме в такому розмірі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги, з урахуванням поданих уточнень, підтримала з викладених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити, стягнути з відповідача в її користь 16689,21 гривень матеріальної шкоди та 3000 гривень моральної шкоди.

Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно з поданою заявою позов визнав частково, на суму 5110 гривень, в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.

Судом досліджено надані сторонами докази:

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Зазначеним вироком установлено, що ОСОБА_2 на початку серпня 2014 року в м. Львові по вул. Пекарській, 35/10 умисно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_2 кредитну картку «Приватбанк» № 127511, з якої 05 та 07 серпня 2014 року зняв кошти на загальну суму 5110 гривень. Станом на 08 жовтня 2015 року потерпілій завдана шкода в розмірі 10462,71 гривень.

З вироку також слідує, що ОСОБА_2 обіцяв у повному обсязі відшкодувати заподіяну ОСОБА_1 шкоду, розмір якої станом на 08 жовтня 2015 року становив 10462,71 гривень.

Даний вирок набрав законної сили.

З довідки «Приватбанку» від 25 грудня 2015 року вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком по рахунках №№ 3408838, 065787 (карта універсальна) станом на зазначену дату складає мінус 12027,56 гривень та по рахунку № 4532 (штрафи) складає мінус 802,54 гривень.

Відповідно до довідки «Приватбанку» від 05 січня 2016 року по рахунках ОСОБА_1 №№ 3408838, 065787 (карта універсальна) залишок у валюті рахунку станом на зазначену дату складає мінус 12908,35 гривень, доступний залишок з урахуванням кредитного ліміту мінус 7908,35 гривень, сума залишків мінус 7908,35 гривень.

Згідно з випискою по картці /рахунку ОСОБА_1 № 127511 і додаткових рахунках договору за період з 01 серпня 01 вересня 2014 року баланс на початок періоду становив мінус 75,47 гривень, баланс на кінець періоду мінус 5058,27 гривень.

Відповідно до довідки «Приватбанку» від 03 лютого 2016 року по рахунку ОСОБА_1 № 3408838 залишок у валюті рахунку станом на зазначену дату складає мінус 13851,48 гривень, доступний залишок з урахуванням кредитного ліміту мінус 8851,48 гривень, сума залишків мінус 8851,48 гривень.

З довідки «Приватбанку» від 29 березня 2016 року вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком по рахунку №3408838 (карта універсальна) станом на зазначену дату складає мінус 14804,77 гривень, доступний залишок з урахуванням кредитного ліміту мінус 9804,77 гривень, сума залишків мінус 9804,77 гривень та по рахунку № 4532 (штрафи) складає мінус 802,54 гривень.

Згідно з випискою по картці /рахунку ОСОБА_1 № 3408838 і додаткових рахунках договору за період з 01 січня 2014 року по 29 березня 2016 року баланс на початок періоду становив мінус 529,93 гривень, баланс на кінець періоду мінус 14804,77 гривень. У вказаній виписці також зазначено, що карта була банком перевипущена з 127511 на 3408838. З виписки слідує, що упродовж зазначеного періоду банком нараховувались штрафи за прострочку по кредиту, проценти за використання кредитного ліміту, списання процентів за прострочений кредит, відбувалося переведення коштів між рахунками за договором SAMDN50**8493.

Зазначене підтверджується також випискою за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2016 року.

З довідки «Приватбанку» від 31 березня 2016 року вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком по рахунках №№ 3408838, 065787, 127511 (карта універсальна) станом на зазначену дату складає мінус 14804,77 гривень та по рахунку № 4532 (штрафи) складає мінус 802,54 гривень.

Розмір штрафу підтверджується випискою по картці/рахунку 4532 за період з 05 серпня 2014 року по 04 квітня 2016 року.

Відповідно до довідки «Приватбанку» від 31 березня 2016 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком по рахунку № 3408838 (карта універсальна) станом на зазначену дату складає мінус 15886,67 гривень, доступний залишок з урахуванням кредитного ліміту мінус 10886,67 гривень, сума залишків мінус 10886,67 гривень та по рахунку № 4532 (штрафи) складає мінус 802,54 гривень, усього мінус 11689,21 гривень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вина відповідача в умисному, таємному викраденні належної ОСОБА_2 кредитної картки «Приватбанк» № 127511, з якої він 05 та 07 серпня 2014 року зняв кошти на загальну суму 5110 гривень, доведена вироком Личаківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2015 року, який набрав законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком суду також установлено, що станом на 08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 завдана матеріальна шкода в розмірі 10462,71 гривень.

З поданих позивачем ОСОБА_2 доказів, зокрема довідок Приватбанку, вбачається, що станом на 01 серпня 2014 року, тобто ще до викрадення відповідачем її кредитної картки, баланс на її рахунку становив мінус 75,47 гривень. Відповідно штрафи за прострочку по кредиту, проценти за використання кредитного ліміту, списання процентів за прострочений кредит, відбувалося з урахуванням зазначеної заборгованості.

Судом неодноразово розяснено позивачу її обовязок доводити обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог, та в разі виникнення складнощів із поданням доказів, заявляти клопотання про їх витребування.

Разом із тим, позивач відмовилася надати суду докази на підтвердження розміру заборгованості, який виник на її кредитному рахунку саме внаслідок зняття відповідачем суми в розмірі 5110 гривень, а також докази на підтвердження того, що рахунок № 065787 та рахунок штрафів 4532 відображає стан рахунку № 127511, з якого відповідач неправомірно зняв кошти, оскільки у вироку суду зазначено лише один рахунок 127511.

Позивачем надано лише виписку банку на підтвердження перевипуску карти з 127511 на 3408838.

Також позивач не надала жодних доказів щодо переведення коштів між рахунками за договором SAMDN50**8493, хоч такі операції відображені у виписках банку, які позивач надавала на обгрунтування своїх вимог, відтак впливають на розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком.

Також, згідно виписок, проценти нараховувались як за використання кредитного ліміту, так і за прострочений кредит. Однак жодних доказів про те, які саме кошти кредит чи кредитний ліміт зняв відповідач, позивач не надала. З довідок банку слідує, що кредитний ліміт становив 5000 гривень. Вироком суду встановлено, що відповідач зняв із кредитної картки позивача 5110 гривень. Крім цього, ще до зняття відповідачем коштів на картці ОСОБА_2 існувала заборгованість у розмірі 75,47 гривень.

За таких обставин суд вважає недоведеним, що на даний час розмір матеріальної шкоди, заподіяний відповідачем внаслідок неправомірного зняття з належної позивачу банківської картки коштів у розмірі 5110 гривень, становить 16689,21 гривень.

У судовому засіданні суд неодноразово звертав увагу позивача на суперечливість даних, що містяться в довідках банку, сприяв позивачу у всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював їй права та обов'язки, зокрема право подавати докази, обовязок довести обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заявляти клопотання про витребування доказів, попереджував про наслідки їх неподання.

Незважаючи на сприяння суду у здійсненні прав позивача, вона наполягала на вирішенні справи на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи.

Вироком суду встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали у викраденні банківської картки позивача та зняття з неї 05 та 07 серпня 2014 року грошових коштів у розмірі 5110 гривень, станом на 08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 завдана матеріальна шкода в розмірі 10462,71 гривень.

Належних і допустимих доказів про те, що розмір цієї шкоди станом на 05 квітня 2016 року становить 16689,21 гривень, позивач не надала.

За вказаних обставин суд вважає доведеним те, що розмір заподіяної відповідачем позивачу матеріальної шкоди становить 10462,71 гривень.

При цьому суд вважає необгрунтованими заперечення відповідача про те, що шкода ним заподіяна лише в розмірі 5110 гривень, оскільки у вироку суду зазначено про те, що станом на 08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 завдана матеріальна шкода в розмірі 10462,71 гривень, причому ОСОБА_3 визнав, що розмір заподіяної ОСОБА_2 матеріальної шкоди на день розгляду кримінальної справи становив саме 10462,71 гривень, які він зобовязувався їй повернути.

Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнала душевних та моральних страждань, що призвели до зміни її звичного ритму та способу життя.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. До моральної шкоди відносяться, в тому числі, душевні страждання особи у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї.

В силу вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями п. 17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) розяснено, що виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК України і статей 28, 49, 50 Кримінально-процесуального кодексу України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.п. 4, 5 цієї постанови, суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач змушена протягом тривалого часу докладати зусилля для відновлення своїх прав, відчуває постійні переживання внаслідок невиконаних кредитних зобовязань перед банком.

Разом з тим, заявлений позивачем розмір моральної шкоди, визначений нею в сумі 3000 гривень, суд вважає необгрунтованим, не підтверджений жодними доказами.

З урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнала позивач, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій відповідача в сумі 500 гривень.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1102 гривні 40 копійок судового збору судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 1166, 1167, 1190, 1191, 1195 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2) в користь ОСОБА_1 (мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3) 10462 (десять тисяч чотириста шістдесят дві) гривні 71 копійку матеріальної шкоди та 500 (пятсот) гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1102 гривні 40 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлено 07 квітня 2016 року.

Суддя