АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-5480 Головуючий у 1-й інстанції - Колесник О.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ "Родовід Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "Родовід Банк" 9 674,32 доларів США та 25 134 грн. 85 коп. в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-613.07.2 від 17 вересня 2007 року.

Судом вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просять рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції (а.с.138-139).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_4, який також представляє інтереси ОСОБА_3, та представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника позивача, ОСОБА_6, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

17 вересня 2007 року між ПАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №77.1/АК-613.07.2, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22 500 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі та згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом відсотки у розмірі 10% річних, з кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2014 року (а.с.5-9).

Відповідно до п.п.2.2.1, 2.2.2 та 2.2.3 договору погашення кредиту повинно відбуватись згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідача ОСОБА_3 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки (а.с.12-13).

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

У зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе обов'язків утворилась заборгованість, яка станом на 14 листопада 2013 року становить 9 674,32 доларів США та 25 134 грн. 85 коп., з яких: 8 027,48 доларів США - кредитна заборгованість, 1 646,84 доларів США - нараховані відсотки, 15 285 грн. 13 коп. - пеня, 2 280 грн. 46 коп. - 3% річних, 16 грн. 26 коп. - інфляційні втрати.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за спірним кредитним договором.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні питання наявності зобов'язальних правовідносин сторін, що базуються на договорі про надання споживчого кредиту, наявності факту невиконання своїх зобов'язань боржником та розміру заборгованості боржника, доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Родовід Банк" до ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідачів не містить, в ході апеляційного розгляду представник ОСОБА_4 та ОСОБА_4, як представник ОСОБА_3, також не навели таких обставин.

В своїй апеляційній скарзі відповідачі зазначають, що при заочному розгляді справи суду не були відомі істотні обставини (сім'я відповідачів є багатодітною - мають на утриманні трьох малолітніх дітей, ОСОБА_4 більше двох років перебував під вартою, у зв'язку із чим останній є безробітним), що, на їх думку, могли б вплинути на вирішення справи.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи в судовому засіданні представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 подав заяву про застосування позовної давності, пояснюючи її подання до апеляційного суду тим, що у зв'язку із заочним розглядом справи відповідачі були позбавлені можливості заявити її у суді першої інстанції.

Ця заява про застосування позовної давності у спорі не можу бути задоволена з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що відповідачі були обізнані зі змістом позовної заяви та додатками до неї. Діючи на власний розсуд ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі (а.с.46-47).

Як встановлено Дарницьким районним судом м. Києва в ухвалі від 22 лютого 2016 року, якою заяву відповідачів про перегляд заочного рішення суду від 28 вересня 2015 року залишено без задоволення, відповідачі були повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання за більш ніж три місяці до його проведення, про що в матеріалах справи наявні докази (а.с.82, 84).

Отже відповідачі мали реальну можливість подати заяву про застосування позовної давності у районному суді.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки відповідачі були належним чином повідомленні про розгляд справи районним судом, діючи на власний розсуд відповідних процесуальних дій не вчинили - не подали до районного суду заяву про застосування строків позовної давності, заперечень на позов тощо, вищенаведені доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції відхиляються, а позовна давність на стадії апеляційного провадження застосована бути не може.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі №6-246цс14, відповідно до якої за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідачів не містить.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ "Родовід Банк" до ОСОБА_3немає.

Водночас, за правилом ч.3 ст.303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч.2 ст.309 ЦПК).

Предметом даного спору є вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 як з боржника, та з ОСОБА_4, як з поручителя ОСОБА_3 за зобов'язанням перед ПАТ "Родовід Банк".

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком (постанова Верховного Суду України від 18 червня 2012 р. у справі № 6-73цс12).

У даному конкретному випадку, відповідно до Додаткової угоди до кредитного договору №77.1/АК-613.07.2, укладеної між ПАТ "Родовід Банк" та боржником ОСОБА_3 15 жовтня 2008 року, збільшено процентну ставку з 10% річних до 12% з дати підписання цієї угоди (а.с.10-11).

Доказів наявності згоди поручителя на таке збільшення процентної ставки у розпорядженні суду немає. При цьому, в договорі поруки відсутні положення, які б надавали право сторонам за забезпечуваним кредитним договором №77.1/АК-613.07.2 змінювати зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З огляду на викладене порука є припиненою, а тому правові підстави для покладення відповідальності на поручителя - ОСОБА_4, відсутні.

Указані обставини, ураховуючи положення ст.309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ "Родовід Банк" до ОСОБА_4 та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома