Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю сторін та представника позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Рішенням Рівненського міського суду від 18 січня 2016 року позов задоволено. Шлюб сторін, зареєстрований 29 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області (у рішенні помилково зазначено «відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції»), актовий запис № 05, розірвано. Малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище ОСОБА_2. З відповідача на користь позивачки, починаючи з 2 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнено щомісячні аліменти в розмірі 350 грн., але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що в уточненій позовній заяві вона просила суд про стягнення на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, а не у твердій грошовій сумі.

Крім того, наявна у матеріалах справи довідка про доходи відповідача, не відображає його справжніх доходів, частину з яких він не декларує.

Покликаючись на ці обставини, позивачка рішення місцевого суду в частині стягнення аліментів просила змінити і стягнути на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

В решті рішення місцевого суду в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення частковому скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2016 року в оскарженій частині зазначеним вимогам закону відповідає не повністю.

Зі справи видно, що 29 січня 2012 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_3 (а. с. 4, 5).

Пред'явивши даний позов до відповідача, позивачка обґрунтовувала його обставинами, зазначеними нею у первинній та уточненій позовних заявах (а. с. 2-3, 21-22).

У своїх остаточних вимогах про стягнення аліментів ОСОБА_1 просила суд стягнути їх з відповідача у частці від його заробітку (доходу) (а. с. 21-22).

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте незважаючи на це, суд першої інстанції аліменти з відповідача (який має постійний дохід) на користь позивачки на утримання малолітнього ОСОБА_3. стягнув не у частці від заробітку (доходу) відповідача, а у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Статтею 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2016 рік" установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2016 року визначений у розмірі 1 167 грн., з 1 травня 2016 року буде складати 1 228 грн., а з 1 грудня 2016 року - 1 313 грн.

З довідки ТОВ „МР-БУД" № 13 від 30 листопада 2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює у зазначеному товаристві на посаді муляра, де отримує щомісячну заробітну плату. Його середньомісячний дохід становить близько 2 366 грн. (а. с. 23).

Тому за таких обставин у суду першої інстанції не було підстав стягувати з відповідача ОСОБА_2 щомісячні аліменти у твердій грошовій сумі, що передбачено ч. 1 ст. 184 СК України.

Крім того, з розрахунку заборгованості по аліментах від 7 листопада 2015 року, наданого Відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 вже сплачує щомісячні аліменти у розмірі 500 грн. на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 24-25).

Даних про те, що відповідач частину своїх доходів приховує, у справі немає.

Через це, зважаючи на встановлені вище фактичні обставини справи, та відповідно до викладених вимог закону апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3. частково у розмірі ? заробітку (доходу) відповідача.

Рішення місцевого суду в частині розірвання шлюбу сторонами в апеляційному порядку не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 141, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2016 року в частині стягнення аліментів частково скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячні аліменти у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь спеціального фонду Державного бюджету України для Апеляційного суду Рівненської області судовий збір у сумі 1 023 (одна тисяча двадцять три) грн. 12 коп.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: