Справа № 161/494/16-ц
Провадження № 2-о/161/47/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

заявника - ОСОБА_2,

представника заявника - ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вимоги заяви мотивувала тим, що з 2011 року проживає однією сім'єю разом із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Ведуть спільне господарство, спільний бюджет. З 11.11.2015 року місце перебування ОСОБА_5 зареєстроване за вказаною адресою. Оскільки ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи загального захворювання та у зв'язку з хронічними хворобами, піклується про нього, доставляє до медичних установ, доглядає за ним. З дитинства ОСОБА_5 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 31.08.1984 року у віці 16 років останній поступив у комунальний заклад «Костопільська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» Рівненської обласної ради з діагнозом олігофренія в стадії дебільності та плосковальгусні стопи. Після закінчення школи-інтернату ОСОБА_5 неодноразово знаходився на лікуванні у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцька, №1 смт. Олика та комунальному закладі «Острозька обласна психіатрична лікарня». Внаслідок психічного захворювання ОСОБА_5 потребує постійного стороннього догляду. У заявника виникла необхідність встановити факт проживання однією сім'єю разом з ОСОБА_5, так як вона, як член його сім'ї, має намір звернутися до суду з заявою про визнання його недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення її опікуном. А тому, просила встановити юридичний факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_5 з 2011 року по сьогоднішній день.

В судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали з зазначених у ній підстав. Просили суд, заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління охорони здоров'я Луцької міської ради в судовому засіданні вимоги заяви заперечувала. Вказувала на те, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою проживання позивача тимчасово. Докази, які б свідчили про реальність сімейних відносин між заявником та ОСОБА_5, відсутні. Просила в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява до задоволення не підлягає.

Статтею 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також, на захист свого інтересу, який не су поперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 є співвласником на праві спільної сумісної власності, зареєстрована і проживає в АДРЕСА_2, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 3-6) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

ОСОБА_5 11.05.2016 року був зареєстрований у даній квартирі тимчасово до 11.05.2016 року.

З пояснень в судовому засіданні заявника, та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 вбачається, що квартира двохкімнатна, в одній з кімнат проживає заявник і ОСОБА_5, в іншій кімнаті - члени сім'ї заявника.

Свідок ОСОБА_6, сестра заявника, крім того, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 проживає з ними з 2011 року як друг сім'ї, хоча часто буває на лікуванні, свій дохід приносить додому.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що познайомився з заявником в 2010 році, постійно проживає в АДРЕСА_2, або інколи в лікарні, до нього в родині добре ставляться, в нього є окреме місце, де він спить і де його речі, заявник навідувалася до нього в лікарню, отримує дві пенсії (по інвалідності і по втраті годувальника), які віддає заявнику, вона купує медикаменти, одяг і їжу, хоче бути членом їхньої сім'ї, щоб заявник була опікуном.

Заявником не ставиться питання про встановлення факту, що має юридичне значення, які передбачені вичерпним переліком ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України установлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Необхідність встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю заявник мотивує виникненням у неї права на звернення з заявою про визнання ОСОБА_5 недієздатним та призначення її опікуном.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтями 7, 9 СК України передбачена можливість регулювання сімейних відносин за домовленістю (договором) сторін. Зокрема, ч.2 ст.9 СК України установлено, що особи, які проживають однією сім'єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов'язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 заявник мотивує, в тому числі, і реєстрацією ОСОБА_5 в належній їй на прав власності квартирі. Разом з тим, реєстрація ОСОБА_5 є тимчасовою, свідчить про тимчасове спільне проживання, а не про наявність сім'ї і може бути доказом лише у сукупності із іншими доказами, які це підтверджують проживання однією сім'єю.

Стороною заявника не надано суду доказів ведення нею спільного господарства з ОСОБА_5, спільного побуту, відпочинку, організації співжиття, спільного бюджету. Забезпечення ОСОБА_5 здійснюється за його пенсійні кошти.

Крім того, не було надано суду жодних документальних доказів, зокрема, чеків на придбання ліків, одягу для ОСОБА_5, доказів піклування над хворим під час перебування в лікувальних закладах, інші документальні підтвердження, тощо, які б підтвердили взаємні права та обов'язки позивачів в розумінні ст. 3 СК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що факт проживання заявника і ОСОБА_5 з 2011 року по сьогоднішній день не знайшов свого підтвердження, в зв'язку з чим, в задоволенні вимог заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 256 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3, 9 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій