Справа № 638/5395/16-ц
Провадження № 2/638/2904/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грищенко І.О.

при секретарі Самогньозд О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «СТАНДАРТ», ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про», про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року укладений між ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО» та визнати недійсним Договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим ОСОБА_3, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5053, укладений 22 січня 20015 року між ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 грудня 2007 року між АК БАНКОМ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» та ним був укладений договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії. В забезпечення виконання зобовязань 28 грудня 2007 року за вищезначеним договором, було укладено іпотечний договір № 07-347, відповідно до умов якого він передав у іпотеку АК БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-9, загальною площею 135,8 кв.м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХVІІ, ХVІІІ загальною площею 498,6 кв.м. в літ. «А-3», розташовані за адресою : м.Харків, вул. Сумська, 24. 29 грудня 2014 року між ПАТ «ОСОБА_4 ВОРТА» та ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, разом з їх невідємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення, поруки тощо, відповідно до умов яких ПАТ «ОСОБА_4 ВОРОТА» передало, а ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» отримало права вимоги за вказаним вище іпотечним договором № 07-347, що був укладений в забезпечення виконання ним зобовязань за договором про надання кредиту № 527, укладеними між ним та АК БАНКОМ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» (ПАТ «ОСОБА_4 ВОРОТА»). Як стало йому відомо , 22 січня 2015 року між ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 за умовами якого, ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» передав ТОВ «Фінансовій компанії «ФАКТОРИНГ ПРО» права вимоги: 11 506 355,78 грн., з яких 9 607 757,59 грн. прострочений кредит, 1 898 598,19 грн. прострочені проценти; заборгованості за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року, договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та договорами застави АТ «ОСОБА_4 ВОРОТА», разом з його невідємними частинами договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки, тощо). Клієнтом за умовами договору факторинга може бути юридична або фізична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Він не є субєктом господарювання в розумінні положень чинного законодавства України, тому ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО» (як фактор за договором про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року) не мав і не має прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не субєкта господарювання та немає правових підстав для набуття права кредитора та іпотекодержателя за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року та іпотечного договору № 07-347. У звязку з недійсністю договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року (відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за основним договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року), недійсним буде вважатися і відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347 від 28.12.2007 року. На його думку, укладення вищезазначених договір з грубим порушенням норм чинного законодавства України є порушенням його законних прав та інтересі.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_5, що діє на підставі ордеру на ведення цивільної справи та договору про надання правової допомоги (юридичних послуг), в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя, просила позов задовольнити з підстав, наведених в його обгрунтування .

Відповідач- ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» на судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлений належним чином та своєчасно , про що свідчать дані рекомендованої кореспонденції , що містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив.

Уповноважений представник відповідача- ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» ОСОБА_6. який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на необґрунтованість заявлених позовних вимог. Свої заперечення мотивує тим, що договір від 22.01 2015 року про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 та договір відступлення прав від 22.01.2015 року за іпотечним договором № 07-238, не може порушувати прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки позивач не є його стороною.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обгрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов наступного.

Судовим розглядом справи встановлено, що 27 грудня 2007 року між АК БАНКОМ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» та позивачем по справі громадянином України ОСОБА_1 був укладений договір № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії.

В забезпечення виконання зобовязань 28 грудня 2007 року ОСОБА_1 за вищезначеним договором, було укладено іпотечний договір № 07-347, відповідно до умов якого останній передав у іпотеку АК БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА» нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-9, загальною площею 135,8 кв.м.; 2-го поверху № 4-1-:4-16, 3-го поверху № 5-1-:-5-18, ХVІІ, ХVІІІ загальною площею 498,6 кв.м. в літ. «А-3», розташовані за адресою : м.Харків, вул. Сумська, 24.

29 грудня 2014 року між ПАТ «ОСОБА_4 ВОРТА» та ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» ( відповідачем 1) було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, разом з їх невідємними частинами, договорами про внесення змін, договорами забезпечення, поруки тощо, відповідно до умов яких ПАТ «ОСОБА_4 ВОРОТА» передало, а ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» отримало права вимоги за іпотечним договором № 07-347, що був укладений в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 527, укладеними між АК БАНКОМ «ЗОЛОІ ВОРОТА» (ПАТ «ОСОБА_4 ВОРОТА») та ОСОБА_1.

22 січня 2015 року між відповідачами по справі ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 за умовами якого, ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» передав ТОВ «Фінансовій компанії «ФАКТОРИНГ ПРО» права вимоги: 11 506 355,78 грн., з яких 9 607 757,59 грн. прострочений кредит, 1 898 598,19 грн. прострочені проценти; заборгованості за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року, договору про відступлення права вимоги за Договорами іпотеки та договорами застави АТ «ОСОБА_4 ВОРОТА», разом з його невідємними частинами договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки, тощо).

Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За приписами статті 526 ЦК України , зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 628,629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.6.1. договору про надання споживчого кредиту № 527, сторони домовились про договірне списання коштів, тобто у разі порушення Позичальником умов договору, зокрема строку повернення кредиту та сплати процентів, ОСОБА_2 самостійно здійснює списання заборгованості Позичальника та штрафних санкцій, передбачених договором, з рахунків, відкритих у ОСОБА_4.

Спосіб і порядок погашення кредиту був встановлений пунктами 3.2,3.4. кредитного договору і надавав можливість Позичальнику сплачувати відповідні кошти на рахунок № 80 або № 80.

При укладенні договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року, у порушення вимог чинного законодавства, відповідач 1 не повідомив ОСОБА_1 про зміну умов (пунктів) договору стосовно порядку повернення коштів, повідомлення про заміну кредитора позивач (в порушення вимог чинного законодавства України) також не отримував.

Посилання представника відповідача про належність повідомлення позивача про укладення договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року та на наявність квитанції про відправку даної кореспонденції , є на думку суду неналежним доказом, оскільки зі змісту даної квитанції не вбачається, що на адресу позивача направлялося саме повідомлення про укладення вказаного договору .

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що між правовими інститутами відступлення права вимоги (цесії) та факторингом є відмінності.

Так, цесія це сам факт заміни особи в зобов'язанні, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України).

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Однією з основних ознак, що відрізняє договір факторингу від відступлення права вимоги, є його субєктний склад. Відповідно до частини 3 статті 1079 ЦК України, фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Окрім того, в частині 2 статті 1079 ЦК України встановлено й те, що клієнтом за таким договором може бути юридична або фізична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності.

Однак, не лише правосубєктність клієнта і фактора має значення при визначенні судами законності укладення договору факторингу, але й правовий статус боржника за договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належить операції з факторингу.

Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Згідно з п. 13 Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Так, відповідно до п. п. 1.2 розпорядження № 231 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Суб'єкт господарювання юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, яка займається діяльністю з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншою господарською діяльністю; будь-яка юридична або фізична особа, яка здійснює контроль над суб'єктами господарювання, група суб'єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими. Суб'єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (Стаття 1 ЗУ "Про захист економічної конкуренції").

Отже, суб'єкти господарювання це організації, які на основі юридично відокремленого майна в межах своєї господарської компетенції безпосередньо здійснюють господарську діяльність і використання її результатів або управлінську діяльність в економіці.

Суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Громадянин ОСОБА_1 не є субєктом господарювання в розумінні положень чинного законодавства України. Таким чином, враховуючи наведене вище ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО» (як фактор за договором про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року) не мав і не має прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не субєкта господарювання та немає правових підстав для набуття права кредитора та іпотекодержателя за Договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) від 27.12.2007 року та іпотечного договору № 07-347.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.п.7,8 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 24 Закону України "Про іпотеку" унормовано, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Однак, як встановлено судом, Відповідач -1 (Іпотекодержатель) не виконав вимоги чинного законодавства України та не повідомив Позивача про відступлення прав за іпотечним договором № 07/347 від 28 грудня 2007 року і права вимоги за основним зобов'язанням.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що знаходиться у власності (або господарському віданні) іпотекодавця, яке він може відчужувати та на яке може бути звернене стягнення, а також яке зареєстроване як окремий обєкт права власності. Іпотека має похідний від основного зобовязання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека забезпечує виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель (кредитор за основним зобовязанням) має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором.

Таким чином, у звязку з недійсністю договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року (відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за основним договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року), недійсним вважається і відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347 від 28.12.2007 року.

За змістом статей 215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, зо виникають із кредитних правовідносин», розгляд справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів, а також при визнанні їх недійсними , повинен здійснюватися у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки. Позови, що виникають із кредитних правовідносин, предявляються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу ІІІ ЦПК України. При цьому суд має враховувати право споживача на предявлення позову також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування цієї особи або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (частина пята статті 110 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують, що договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/22.01.2015 від 22.01.2015 року укладений між ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО» та Договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим ОСОБА_3, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5053, укладений 22 січня 20015 року між ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО» були укладенні з грубим порушенням норм чинного законодавства України, тому заявлені ним позовні вимоги законні, обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході суждвого засідання, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Стягненню з ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору в розмірі 1 102,40 грн., що підтверджено даними квитанції , які міститься в матеріалах справи, тобто по 551,20 грн. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215,216, 512,514, 516,517, 526,628,629, 1077,1078,1079 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Розпорядженням «про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» № 231 від 09.04.2009 року, зареєстроване Міністерством юстиції України 23.04.2009 року за № 0373/16389 , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: 61200, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» (), ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» (), про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором задовольнити .

Визнати недійсним Договір про надання фінансових послуг факторингу №01/22.01.2015 від 22.01.2015 року укладений між ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО».

Визнати недійсним Договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-347, посвідченим ОСОБА_3, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 28 грудня 2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5053, укладений 22 січня 20015 року між ПАТ «ОСОБА_2 СТАНДАРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАКТОРИНГ ПРО».

Стягнути з ПАТ «КБ «СТАНДАРТ» на користь позивача судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» на користь позивача судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через суд 1 інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особами, які були учасниками процесу, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя : І.О.Грищенко