Справа № 646/3198/16-ц
№ провадження 2/646/848/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2016 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шелест І.М.,

за участю секретаря Славгородської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ фірма «Елавус ЛТД», третя особа ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

встановив:

У березні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 24.06.2011 року по 28.01.2014 року вона працювала на ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на посаді інженер-лаборант. 28.01.2014 року була звільнена з роботи за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Харкова 17 квітня 2014 року з відповідача на її користь була стягнена заборгованість по заробітній платі у розмірі 7666 грн.29 коп. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.10.2015 року стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 298, 16 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.02.2014 року по 30.09.2015 року у розмірі 24 623, 00 грн. Заборгованість їй була виплачена у повному обсязі лише 29 грудня 2015 року. Тому, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.09.2015 року по 28.12.2015 року у розмірі 9 363, 69 грн. та компенсацію з урахуванням індексу інфляції у розмірі 129 грн.10 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала і просила задовольнити, в подальшому у судові засіданні не зявилась, подала заяву,в якій просила слухати справу у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив що суми, належні позивачу у якості заборгованості по заробітній платі, їй були виплачені у повному обсязі. Вважає, що оскільки рішення суду, яким була стягнена заборгованість по заробітній платі на користь позивача було виконане у повному обсязі, то не має підстав для застосування вимог ст.117 КЗпП України. Зважаючи на те, що суми фінансових санкцій, які передбачені ст. 117 КЗпП України не є заробітною платою звільненого працівника, вказані виплати підпадають під дію ч. 4 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». До того ж підприємство на теперішній час фактично не отримує прибутку, оскільки постачання продукції, яку воно виробляє, обмежено на територію АР Крим, Донецької та Луганської областей через загальновідомі події у державі. Тому з обєктивних причин - обмеження ринків збуту продукції, а як наслідок падіння обсягів виробництва продукції, унеможливлюють наявність у діях ТОВ фірма «Елавус» винних дій, які зумовили несвоєчасне проведення розрахунків підприємства з кредиторами.

Крім того вважав, що позивачем порушено строки позовної давності, які скінчилися ще 24 вересня 2015 року (через три місяці, з моменту публікації оголошення у справі № 922/3048/15 про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» за № 19448 від 24.06.2015 року, а також з моменту проведення з нею повного розрахунку.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час слухання справи повідомлявся за адресою зазначеною у справі.

Вислухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому випадку, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом позивач з 24.06.2011 року по 28.01.2014 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» і обіймала посуду і інженера-лаборанта.

Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Харкова 17 квітня 2014 року, з відповідача на користь позивача була стягнена заборгованість по заробітній платі у розмірі 7666 грн.29 коп.

Відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.10.2015 року стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 2 298, 16 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.02.2014 року по 30.09.2015 року у розмірі 24 623, 00 грн. (а.с. 4-5).

Заборгованість позивачу була фактично виплачена у повному обсязі лише 29 грудня 2015 року, що не заперечувалось відповідачем.

Оскільки фактичний розрахунок відбувся саме 29.12.2015 року, з відповідача, відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а позов в цій частині задоволенню.

Відповідно до вимог постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Також, відповідно до розрахункових листів позивача, її заробітна плата за останні 2 місяці перед звільненням становила: за листопад 2013 року - 1395 грн.33 коп., за грудень 2013 року - 1024 грн.55 коп. (а.с.9).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача буде становити - 105 грн.21 коп. (1395 грн.33 коп. +1024 грн.55 коп.) : 23 робочі дні.

Відповідач прострочив виплату позивачеві заробітної плати у період з 30.09.2015 року по 28.12.2015 року, що складає 89 днів. Тому середній заробіток за час затримки розрахунку буде становити 9 363 грн.69 коп. (105 грн.21 коп. х 89 днів).

Відповідачем визначений у позові розмір суми компенсації не оспорювався.

Заперечення відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки відсутня його вина, що підприємство перебувало у процедурі банкрутства, що ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.2016 року у справі № 0922/3048/15 провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» припинено, у звязку з задоволенням вимог всіх кредиторів, в тому числі і на користь ОСОБА_1, що у звязку з політичною обстановкою підприємство позбавлено ринку збуту своєї продукції, наслідком чого є його скрутне матеріальне становище, не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 14.06.2016 року відповідач банкрутом не визнаний, з обліку у реєстрі не знятий.

Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина шоста статті 12 у редакції Закону від 13 липня 2002 року, частина п'ята статті 19 у редакції Закону від 18 січня 2013 року, які були чинними на час існування спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Зазначені відповідачем обставини не можуть свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком, висловленим Верховним Судом України в ухвалі №6-76цс14 від 02 липня 2014 року, відповідно до якого, передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом при звільненні сум.

Посилання представника відповідача на рішення Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України», висновку суду про наявність правових підстав для задоволення позову не спростовують, оскільки вказаним рішенням скарга Меньшакової визнана прийнятою в частині порушення права заявниці на розгляд у розумний строк її заяв до підприємства і в частині порушення права на доступ до правосуддя. Крім того, Європейський суд з прав людини не є апеляційним судом для оскарження рішень національних судів та, як правило, самі національні суди повинні тлумачити національне законодавство та давати оцінку наданим доказам, про зазначено у п. 58 вказаного рішення.

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності з вимогами ст.3 зазначеного вище Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Аналогічні вимоги закріплені в постанові КМУ №159 від 21 лютого 2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати".

Компенсація, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасну виплату заробітної плати буде становити 129, 10 грн. (98,7 х 102,00 х 100,7 х 9363 грн.69 коп.), оскільки судом доведено факт порушення терміну проведення остаточного розрахунку призначених позивачеві сум, встановлених судовим рішенням.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача стосовно того, компенсація позивачеві не повинна нараховуватись, оскільки ці вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону.

До такого висновку суд приходить виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.94 КзПП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналогічні вимоги містяться в ст.1 Закону "Про оплату праці".

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст.34 вказаного вище Закону компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Також судом не беруться до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивачем при зверненні до суду були пропущені строки, встановлені ч.1 ст.233 КзПП України, оскільки частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Такі ж розяснення містяться в рішеннях Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року та № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 9 363 грн.69 коп. та компенсація втрати частини заробітку, у звязку з порушенням терміну його виплати у розмірі 129 грн.10 коп.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивачем при зверненні до суду повинен був сплачуватися судовий збір. До такого висновку суд приходить виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсація втрати частини заробітку, у звязку з порушенням строків виплати, згідно з нормами діючого законодавства, входить до складу заробітної плати, позивач не повинна була сплачувати судовий збір.

За таких обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 рн.20 коп.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.94, 95, 116, 117 КзПП України, ЗУ "Про оплату праці", ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Постанови КМУ №159 від 21 лютого 2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ фірма «Елавус ЛТД», третя особа ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ЕЛАВУС ЛТД» (КОД , адреса: 61002, м. Харків, вул. Плиткова,1-Г; р/р 260043979 у ПАО «РАйффайзен банк Аваль, МФО 350589») на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 30.09.2015 року по 28.12.2015 року в розмірі 9 363 (девять тисяч триста шістдесят три гривні) 69 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ЕЛАВУС ЛТД» (КОД , адреса: 61002, м. Харків, вул. Плиткова,1-Г; р/р 260043979 у ПАО «РАйффайзен банк Аваль, МФО 350589») на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 28.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 129 (сто двадцять девять) грн. 10 коп..

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ЕЛАВУС ЛТД» (КОД , адреса: 61002, м. Харків, вул. Плиткова,1-Г; р/р 260043979 у ПАО «РАйффайзен банк Аваль, МФО 350589») на користь Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Суддя І.М. Шелест