АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/2554/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Ярошенко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Поливач Л.Д., Вербової І.М.

при секретарі - Литвиненку Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» про визнання договору поруки припиненим за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ТОВ «Ей Ві Груп» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.07.11 року між Фінансовою компанією Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» та Приватним підприємством «Оберон-Україна» було укладено договір факторингу №5/07-2011-Ф, відповідно до умов якого клієнт зобов'язується поступитися Фінансовій компанії Товариству з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» правами вимоги до дебіторів клієнта, які вказані в переліку дебіторів, грошових коштів (включаючи всі види неустойок), право на отримання яких належить клієнту на підставі документів, які підтверджують таке право вимоги відповідно до договору постачання, а фінансова компанія ТОВ «Ей Ві Груп» зобов'язується придбати вказані права вимоги грошових коштів від дебіторів клієнта і передати за плату грошові кошти в порядку і у випадках, передбачених договором. ПП «Оберон-Україна» свої зобов'язання за договором не виконують, до цього часу кошти не повернуло, у зв'язку з невиконанням умов договору виникла заборгованість у розмірі 347 625,55 грн., з яких: 56 610,32 грн. - штраф у розмірі 10% від суми кожної конкретної угоди, за якою не відбулося виконання; 142 924,73 грн. - плата за фінансування у подвійному розмірі; 16 822,81 грн. - комісія; 53 658,82 грн. - пеня; 8 769,09 грн. - 3% річних; 68 839,78 грн. - інфляційні втрати. 30.01.13 року між Фінансовою компанією Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №30/01-13 згідно якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати за виконання зобов'язань та погашення боргу за Договір факторингу №5/07-2011-Ф від 25.07.11 року. Враховуючи наведене, просить стягнути з ОСОБА_2 вищевказану заборгованість.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» про визнання поруки припиненою, посилаючись на ст. 559 ЦК України, зокрема на те, що позивачем пропущено строк звернення до нього, як до поручителя, з вимогою про погашення заборгованості, оскільки останнім днем такого було 16.10.14 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фінансової компанії Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» кошти у сумі 347 625,55 грн

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судом першої інстанції не враховано, що штраф у розмірі 10% від суми кожної конкретної угоди та нарахування плати за фінансування є безпідставними.

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції заявником не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.07.11 року між Фінансовою компанією Товариство з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» та Приватним підприємством «Оберон-Україна» укладено договір факторингу №5/07-2011-Ф, відповідно до умов якого клієнт зобов'язується поступитися Фінансовій компанії Товариству з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» правами вимоги до дебіторів клієнта, які вказані в переліку дебіторів, грошових коштів (включаючи всі види неустойок), право на отримання яких належить клієнту на підставі документів, які підтверджують таке право вимоги відповідно до договору постачання, а Фінансова компанія ТОВ «Ей Ві Груп» зобов'язується придбати вказані права вимоги грошових коштів від дебіторів клієнта і передати за плату грошові кошти в порядку і у випадках, передбачених договором.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобовязання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно ч. 1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно п.7.2.1. Договору факторингу встановлено, що сторони з підписанням цього договору домовилися, що клієнт виступає поручителем перед фактором за виконання дебіторами клієнта зобов'язань зі сплати за угодами грошових коштів, право вимоги яких було відступлене клієнтом фактору відповідно до умов цього договору. Клієнт несе солідарну відповідальність перед фактором за виконання дебітором зобов'язань, передбачених договором постачання і кожною конкретною угодою. Моментом, з якого клієнт набуває статус поручителя відносно виконання зобов'язань конкретним дебітором за конкретною угодою, є момент підписання сторонами реєстру переданих документів за угодою, та, відповідно, переходу до фактора права власності на право вимоги грошових коштів від дебітора за конкретною угодою.

Відповідно до п.7.2.2. Договору факторингу встановлено, що при здійсненні фактором операції факторингу з застосуванням поручительства, у разі невиконання або неналежного виконання дебітором зобов'язань зі сплати грошових коштів за угодою, право вимоги за якою було відступлене клієнтом фактору, клієнт як солідарний боржник (поручитель дебітора) зобов'язується протягом 2-х днів з дня закінчення загального строку фінансування, сплатити фактору прострочену заборгованість дебітора, право стягнення якої належить фактору на підставі умов договору постачання та/або угоди в повному обсязі, та відшкодувати фактору всі збитки, яких він зазнав у зв'язку з невиконанням дебітором своїх зобов'язань.

Таким чином, фактор та клієнт уклали так званий договір факторингу з регресом, згідно якого клієнт несе відповідальність перед фактором не лише за дійсність відступленої вимоги, яка є предметом договору факторингу, а і за його виконання боржником, а у разі невиконання останнім такої вимоги, клієнт має відшкодувати фактору шкоду за невиконання чи неналежне виконання боржником вимог.

Відповідно до п.6.6. договору встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов'язань, відповідно до п.п.3.2.16., клієнт сплачує фактору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно сплачених грошових коштів за кожен день прострочення.

30.01.13 року між Фінансовою компанією Товариством з обмеженою відповідальністю «Ей Ві Груп» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №30/01-13 згідно якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати за виконання зобов'язань та погашення боргу за Договір факторингу №5/07-2011-Ф від 25.07.11 року. Поручитель згідно п.2.1. даного договору зобов'язується перед кредитором виконати всі дії по виконанню зобов'язань за договором факторингу у разі невиконання їх боржником.

Згідно п.2.2. Договору поруки у випадку невиконання або прострочення виконання боржником зобов'язань, що випливають з договору факторингу, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й боржник.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, відповідач є солідарним боржником перед позивачем у зв'язку з невиконанням ПП «Оберон-Україна» зобов'язань, взятих на себе за договором факторингу.

Відповідно ч.3 ст.1081 ЦК України, клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Встановивши порушення ПП «Оберон-Україна» умов вищезазначеного договору факторингу, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача у стягненні коштів на його користь з відповідача як поручителя у сумі 347 625,55 грн., з яких: 56 610,32 грн. - штраф у розмірі 10% від суми кожної конкретної угоди, за якою не відбулося виконання; 142 924,73 грн. - плата за фінансування у подвійному розмірі; 16 822,81 грн. - комісія; 53 658,82 грн. - пеня; 8 769,09 грн. - 3% річних; 68 839,78 грн. - інфляційні втрати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування штрафу у сумі 10% є безпідставними, оскільки п.6 договору факторингу встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання умов п. п. 3.2.12 та 7.2.2 договору факторингу клієнт сплачує фактору штраф у розмірі 10% від суми угоди, за якою було здійснено повернення товару.

Відповідно до додатковою угоди №1-Д до договору факторингу від 03 листопада 2011 року п. 6.5 викладено у наступній редакції.

За невиконання або неналежне виконання умов п. 3.2.12 та 7.2.2 договору факторингу клієнт сплачує фактору штраф у розмірі 10% від угоди, право вимоги за якою було відступлене клієнтом фактору.

Так, клієнтом було порушено п. 7.2.2. договору факторингу , відповідно до якого при здійсненні фактором операції факторингу з застосуванням поручительства, у разі невиконання або неналежного виконання дебіторами зобов'язань зі сплати грошових коштів за угодою, право вимоги за якою біло відступлене клієнтом фактору, клієнт, як солідарний боржник (поручитель дебітора) зобов'язається протягом двох днів з дня закінчення загального строку фінансування, сплатити фактору прострочену заборгованість дебітора, право стягнення якої належить фактору на підставі умов договору постачання та/або угоди в повному обсязі, та відшкодування фактору всі збитки, яких він зазнав у зв'язку з невиконанням дебітором своїх зобов'язань.

Доказом неналежного виконання клієнтом є виписки з особового рахунку товариства.

Доводи апеляційної скарги про те, що за порушення п. п. 3.2.12 та 7.2.2 необхідно здійснювати нарахування у розмірі 1000 грн відповідно до додаткової угоди № 1 від 15 червня 2012 року є безпідставними, оскільки зазначена додаткова угода діяла до 09 липня 2012 року.

Як на безпідставність нарахування плати за фінансування та комісії за надані по управлінню дебіторської заборгованості клієнта, апелянт посилається на п. 6.7 договору факторингу, проте додатковою угодою до договору факторингу № 3 від 21 січня 2013 року зазначений пункт змінено та викладено в наступній редакції.

У випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов'язань, відповідно до п. 7.2.2 цього договору, клієнт сплачує фактору додаткову плату за фінансування та додаткову комісію за надані фактором послуги по управлінню дебіторською заборгованістю клієнта.

У додатку №1/15 від 30 12 2013 року до договору факторингу визначено, що додаткова плата за фінансування - 0,011% від повної суми за кожен день користування фінансуванням, а додаткова комісія - 0,014%.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду в оскаржу вальній частині не впливають та їх не спростовують.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді