Справа № 750/1718/16-ц
Провадження № 2/750/1002/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.

за участю секретаря Носенко М.Ю.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

22 лютого 2016 року представник позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за позивачем право власності на ? частину квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, що належала ОСОБА_4. Свій позов обґрунтовує тим, що 13 травня 1994 року Виконавчим комітетом Деснянської районної ради народних депутатів м. Чернігів було прийнято рішення про безоплатну передачу у власність шляхом приватизації громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 (нині ОСОБА_6) в м. Чернігів.01 січня 1996 року громадянин ОСОБА_4 помер.Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з1/2 частини квартири АДРЕСА_3 в м. Чернігів.У встановлений законом термін ніхто не звертався до органів нотаріату з заявою про вступ у спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_4, оскільки станом на день своєї смерті він жодних спадкоємців не мав. 22 квітня 2002 року між ОСОБА_7, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_5,та ОСОБА_3 було укладено договір дарування ? частини квартири, №8 в будинку №10 по вулиці Гетьмана Полуботка в м. Чернігів. 23 квітня 2002 року зазначена частина квартири була зареєстрована в КП «ЧМБТІ».Після реєстрації права власності позивач вселився в квартиру, зареєструвався, уклав від свого імені договори про постачання та надання комунальних послуг і постійно мешкає в зазначеній квартирі відкрито користуючись та сплачуючи за її в цілому, зробив капітальний ремонт.

У судовому засіданніпредставник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.05.1994, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної ради народних депутатів, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_4 (нині ОСОБА_6) в м. Чернігові в рівних частинах (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕЛ № 254502 від 22.06.1994, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 15.06.1994 зроблено відповідний запит № 802 (а.с. 11).

01 січня 1996 року помер ОСОБА_4 помер, що підтверджується медичним свідоцтвом про смерть №21 від 02.01.1996, виданим Чернігівським обласним бюро судово-медичної експертизи (12-13).

Зі змісту листа № 788/01-17 Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 09.03.2016 убачається, що спадкова справа до майна після смерті ОСОБА_4, який помер 01 січня 1996 року, чернігівськими нотаріальними конторами не заводилась.

22 квітня 2002 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 було посвідчено договір дарування частини квартири, у відповідності до якого громадянка ОСОБА_7, що діяла від імені та в інтересах ОСОБА_5, подарувала, а громадянин ОСОБА_3 прийняв у дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 (а.с. 14-15).

Після реєстрації права власності позивач вселився у квартиру, зареєструвався, уклав від свого імені договори про постачання та надання комунальних послуг і постійно мешкає в зазначеній квартирі відкрито користуючись та сплачуючи за її в цілому, зробив капітальний ремонт (а.с. 7, 20, 22-25).

Факт проживання позивача у спірній квартирі та користування нею більше 10 років підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків М итькевич В.Ф. та ОСОБА_10

Згідно з ч.11 ст.346 ЦК України право власності припиняється внаслідок смерті власника.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи беззастережно встановлений факт добросовісного, безперервного та відкритого володіння позивачем більше десяти років нерухомим майном (розташованою по вулиці Г.Полуботка, 10 в Чернігові ? частиною квартири №8), вимоги про визнання права власності на яке за набувальною давністю і є предметом позову, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_6 за набувальною давністю, що належала ОСОБА_4, який помер 01 січня 1996 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Деснянський районний суд м. Чернігова апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П. Супрун