Ухвала

іменем україни

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Мартинюка В.І., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Одесатурист», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Одесатурист», до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії, визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Одесатурист», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Одесатурист», про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності; за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «Вікторія» до ОСОБА_3, акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Одесатурист», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Одесатурист», про визнання права власності, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «Вікторія» на рішення апеляційного суду Одеської області від

19 листопада 2015 року,

встановила:

У травні 2006 року акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Одесатурист» (далі - АТ по туризму та екскурсіях «Одесатурист»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Одесатурист» (далі - ТОВ «Одесатурист») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 січня 2006 року позивач з

ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого останній отримав у власність будівлі, що належать продавцю і знаходяться в АДРЕСА_1, позначені в техпаспорті: літ. «Ж» трансформаторна підстанція, літ. «Ж1» трансформаторна підстанція, літ. «ЖЗ» трансформаторна підстанція, літ. «К» бойлерна, літ. «Ч» адміністративний корпус. Вартість будівель склала 99 585 грн. Розрахунок покупець зобов'язався зробити протягом 2-ох місяців з дня укладання договору. Нежитлові приміщення були передані ОСОБА_3 відповідно до акту прийому-передачі від 25 січня 2006 року. Прийнявши нежитлові приміщення, останній не оплатив їх вартість. Договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, а тому він є нікчемним, права та обов'язки за цим договором у сторін не виникли.

Не погодившись з позовом, ОСОБА_3. пред'явив зустрічний позов, у якому просив визнати договір купівлі-продажу від 20 січня

2006 року дійсним. Позов мотивував тим, що договір купівлі-продажу

від 20 січня 2006 рок хоча і не був нотаріально посвідчений, але відбулося його часткове виконання, оскільки нежитлові приміщення були передані продавцем та прийняті покупцем. Зазначав, що АТ «Одесатурист» ухиляється від нотаріального посвідчення наведеного договору купівлі-продажу.

Вважав оспорюваний договір купівлі-продажу недійсним, а відтак до нотаріального посвідчення договору або до визнання його судом дійсним невірним буде сплачувати вартість майна за спірним правочином.

У червні 2006 року від АТ «Одесатурист» надійшли доповнення та уточнення позову, в яких останнє просило визнати за АТ «Одесатурист» право власності на вказані у технічному паспорті нежитлові приміщення, які розміщені в АДРЕСА_1, а саме: трансформаторну підстанцію (літера «Ж»); трансформаторну підстанцію (літера «Ж1»); трансформаторну підстанцію (літера «ЖЗ»); бойлерну (літера «К»); адміністративний корпус (літера «Ч»).

Посилалось на те, що вказані нежитлові приміщення увійшли до статутного фонду під час створення АТ «Одесатурист». Одними з його засновників, а саме Федерацією профспілок України та Федерацією профспілок Одеської області, до статутного фонду були передані будівлі та споруди на загальну суму 36 940 000 крб. Вказане підтверджується актом від 23 вересня 1992 року, в якому наводиться список та вартість переданого майна. До вказаного списку входять також і спірні нежитлові приміщення. Спірні нежитлові приміщення знаходяться на балансі АТ «Одесатурист».

Вважало, що договір купівлі-продажу від 20 січня 2006 року не відповідає вимогам закону, а тому він є недійсним, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2006 року позов АТ«Одесатурист» задоволено.

Визнано недійсним укладений між АТ «Одесатурист» та

ОСОБА_3 договір купівлі-продажу від 20 січня 2006 року будівель, розташованих у АДРЕСА_1, а саме трансформаторної підстанції (літера «Ж»); трансформаторної підстанції (літера «Ж1»); трансформаторної підстанції (літера «ЖЗ»); бойлерної (літера «К»); адміністративного корпусу (літера «Ч»). Визнано за АТ «Одесатурист» право власності на вказані будівлі. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути

АТ «Одесатурист» передані йому згідно договору купівлі-продажу від 20 січня 2006 року та за актом прийому-передачі від 25 січня 2006 року, наведені вище будівлі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 9 лютого

2007 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2006 року скасовано. Залучено до участі у справі у якості третьої особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «Вікторія» (далі - ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія»). Прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія», як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги про визнання права власності на спірне майно.

Так, ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» звернулося з позовною заявою, у якій просило визнати недійсним, укладений між

АТ «Одесатурист» та ОСОБА_3, договір купівлі-продажу від

20 січня 2006 року будівель, розташованих у АДРЕСА_1: трансформаторної підстанції (літера «Ж»); трансформаторної підстанції(літера «Ж1»); трансформаторної підстанції (літера «ЖЗ»); бойлерної (літера «К»); адміністративного корпусу (літера «Ч») та визнати за ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» право власності на вказані будівлі.

Позов мотивовано тим, що за укладеним 10 листопада 2003 року

договором купівлі-продажу, актом прийому передачі від 17 листопада

2003 року, ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» придбало спірні нежитлові приміщення. Відтак на час розгляду спору між

АТ «Одесатурист» та ОСОБА_3 ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» було власником спірного майна. Договір купівлі-продажу

від 10 листопада 2003 року не оспорювався, недійсним не визнавався. На момент його укладення договір не потребував державної реєстрації.

Зазначало, що уклавши із ОСОБА_3 у 2006 році інший договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, АТ «Одесатурист» порушило права товариства.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого

2007 року позовні вимоги ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» задоволено.

Визнано недійсним, укладений між АТ «Одесатурист» та ОСОБА_3, договір купівлі-продажу від 20 січня 2006 року будівель, розташованих у АДРЕСА_1: трансформаторної підстанції (літера «Ж»); трансформаторної підстанції (літера «Ж1»); трансформаторної підстанції (літера «ЖЗ»); бойлерної (літера «К»); адміністративного корпусу

(літера «Ч»).

Визнано за ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» право власності на будівлі, розташовані у АДРЕСА_1: трансформаторну підстанцію (літера «Ж»); трансформаторну підстанцію (літера «Ж1»); трансформаторну підстанцію (літера «ЖЗ»).

Визнано за АТ «Одесатурист» право власності на будівлі, розташовані у АДРЕСА_1, а саме бойлерну (літера «К»), адміністративний корпус (літера «Ч»).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня

2007 року виправлено описку у резолютивній частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2007 року, третій абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Визнати за

ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» право власності на будівлі, розташовані у АДРЕСА_1: трансформаторну підстанцію (літера «Ж»); трансформаторну підстанцію (літера «Ж1»); трансформаторну підстанцію (літера «ЖЗ»), бойлерну (літера «К»), адміністративний корпус(літера «Ч»)».

Позов акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Одесатурист» та зустрічний позов ОСОБА_3 залишені без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 листопада

2015 року рішення суду першої інстанції в частині позову

ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» скасовано. У цій частині ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У іншій частині рішення місцевого суду не оскаржено, тому не перевірялось судом апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що АТ «Одесатурист» не довело, що мало право на розпорядження спірними нежитловими приміщеннями.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Обґрунтовуючи позовом, ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія» вважало, що підставою набуття ним права власності на нежитлові приміщення розташованих у АДРЕСА_1: трансформаторної підстанції (літера «Ж»); трансформаторної підстанції (літера «Ж1»); трансформаторної підстанції (літера «ЖЗ»); бойлерної (літера «К»); адміністративного корпусу (літера «Ч») є договір купівлі-продажу від 10 листопада 2013 року, укладений між АТ «Одесатурист» та

ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія».

Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦК України (1963 року) не може бути предметом договору купівлі-продажу нерухоме майно, яке не є об'єктом права власності продавця на момент укладення договору.

Відповідно до п. 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, чинної на час укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2003 року, обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягали договори про відчуження (купівлі-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу).

На підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами й одна зі сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законом.

Апеляційним судом установлено, що відповідно до наявних у справі Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи від 6 травня 1996 року, Статуту АТ «Одесатурист» акціонерами останнього є - Федерація профспілок України, Федерація профспілок Одеської області та Одеська товарна біржа. Акціонерне товариство є власником майна, переданого йому учасниками та засновниками у власність. Статутний фонд становить - 37 440 карб. Вкладами до статутного фонду є: - Федерації профспілок України і Федерації профспілок Одеської області - основні фонди і оборотні засоби підприємств і організацій ТЕПО «Одесатурист» загальною власністю - 36 940 карб., яке знаходиться у власності профспілок України; - Одеської товарної біржі - одне брокерське місце, яке оцінюється акціонерами у 500 000 карб.

При цьому, яке конкретно нерухоме майно передано його засновниками до статутного фонду АТ «Одесатурист» у Статуті не вказується.

Крім того, в акті від 23 вересня 1992 року про передачу Федерацією профспілок України та Федерацією профспілок Одеської області до статутного фонду АТ «Одесатурист» нерухомого майна вказується сім трансформаторних підстанцій, дві бойлерні та десять адміністративних корпусів, у тому числі адміністративні будівлі (дерев'яні будинки). Відомостей щодо місцезнаходження кожного окремого об'єкту цього нерухомого майна вказаний акт не містить.

Інших доказів щодо передачі спірного нерухомого майна до статутного фонду АТ «Одесатурист», знаходження його на балансі цього товариства матеріали справи не містять.

Згідно із договором купівлі-продажу від 10 листопада 2003 року, який укладено у простій письмовій формі, АТ «Одесатурист» продало майно

ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія».

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору третя особа сплатила ціну майна до його підписання.

За умовами п. 3.1 договору продавець АТ «Одесатурист» за актом прийому-передачі від 17 листопада 2003 року передав майно покупцю

ТОВ «Оздоровчий комплекс «Вікторія».

Згідно із п. 3.2 договору право власності на майно перейшло до покупця у день передачі майна.

Разом із тим, відомостей про місцезнаходження нежитлових приміщень ані договір купівлі-продажу, ані акт прийому передачі не містять.

31 липня 2014 pоку виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення про реєстрацію за територіальною громадою м. Одеси права власності на нежитлову будівлю, загальне площею - 191 кв. м, що розташоване у АДРЕСА_1.

21 жовтня 2014 pоку реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого власником нежитлової будівлі, загальною площею 191 кв. м, що розташоване у АДРЕСА_1, є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 жовтня

2014 pоку право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на нежитлову будівлю, загальною площею 191 кв. м, що розташована у АДРЕСА_1 зареєстроване в державному реєстрі.

3a договором оренди від 26 вересня 2014 pоку, укладеним між департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Одеською міською радою, нежитлова будівля, загальною площею - 191 кв. м, яка розташована за вказаною адресою передана у строкове платне користування НВК «Мрія».

Апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що згідно із вимогами ст. 47 ЦК УРСР 1963 року право власності на спірне нерухоме майно мало виникнути лише за дійсною угодою. Тобто договір купівлі-продажу мав бути нотаріально посвідченим.

Недодержання нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР 1963 року.

Як убачається з матеріалів справи та встановлених апеляційним судом обставин, договори купівлі-продажу майна нотаріально не посвідчені, тому в силу ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР 1963 рокує недійсними.

Оскільки належні дані на підтвердження права власності

в АТ «Одесатурист» на спірне нерухоме майно в матеріалах справи відсутні, суд апеляційної інстанції вірно застосував норми матеріального закону

ст. 47 ЦК УРСР 1963 року.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, давши наданим сторонами доказам правову оцінку згідно зі ст. 212 ЦПК України, апеляційний суд дійшов до вірного висновку, що AT «Одесатурист» не було власником спірних нежитлових приміщень, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що останнє не мало право ними розпоряджатися.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Доводи касаційної скарги відносно тотожності нежитлового приміщення, розташованого у АДРЕСА_1 з нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 були предметом апеляційного дослідження, яким суд у сукупності з іншими доказами, дав належну оцінку.

Так, відповідно до листа комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 12 травня 2015 року, згідно матеріалів архівної справи та виїзду на об'єкт встановлено, що нежитлова будівля, загальною площею - 191 кв. м, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1, та бойлерна літера «К», площею

98,5 кв. м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, є тотожними об'єктами нерухомості (т. 1, а. с. 102).

Наведена обставина належними письмовими доказами не спростована.

Доводи касаційної скарги щодо поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у даній справі за апеляційними скарги Одеського приватного навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня з поглибленим вивченням іноземних мов - дошкільний навчальний заклад «Мрія», Одеської міської ради та департаменту комунальної власності Одеської міської ради, суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Наявними в справі доказами підтверджено, що територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради є власником спірних будівель, управління якими здійснює Департамент комунальної власності Одеської міської ради відповідно до власних повноважень, наданих Положенням про Департамент комунальної власності Одеської міської ради та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

А відтак, ухвалене в даній справі рішення стосується прав та законних інтересів Одеської міської ради.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчий комплекс «Вікторія» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада

2015 року залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

В.І. Мартинюк

І.М. Фаловська