Справа № 495/528/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/528/16-ц
за позовом Білгород-Дністровського міськрайонного центра зайнятості
про повернення коштів
25.01.2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач) про повернення коштів (а.с.1-3).
Так, згідно останніх уточнень, позивач просить суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості коштів у сумі 5 322,25 грн. до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2016 року відкрито провадження по справі № 495/528/16-ц за позовом Білгород-Дністровського міськрайонного центра зайнятості до ОСОБА_1 про повернення коштів. Справу призначено до розгляду (а.с.20-21).
У судове засідання представник позивача ОСОБА_3, не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.61-62).
Відповідач ОСОБА_1, відзив або заперечення на позов Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятостідо суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Так, ухвала суду про призначення слухання справи, судові повістки, а також копія позовної заяви Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_1 (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вулиця Перемоги,2 «А», квартира 68), яка наявна в матеріалах справи. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.28-48, 58-59).
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не зявився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, представник позивача в судове засідання не зявився, але просив розглянути справу без його присутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Підставою звернення Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості субєкта владних повноважень з цим позовом до місцевого суду загальної юрисдикції є позиція, викладена в постанові Верховного суду України від 22.09.2015 року у справі №811/3781/14, згідно з якої справи щодо вимог про відшкодування шкоди, завданої субєктом владних повноважень підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, в інших випадках в порядку цивільного. Тобто Верховний суд дійшов висновку, що зазначений спір є не публічно-правовим, а приватно-правовим та має розглядатися у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.6 ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Білгород-Дністровський міськрайонний центр зайнятості є робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Вимоги центру зайнятості обумовлені наявними владними управлінськими функціями на основі законодавства, а саме, па положеннях ст.ст. 1, 4. 22 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 6 ст. 10. абз. 6 ч. 1 ст. 34, абз. 5 ч. 2 ст. 34, ч. З ст. 36. ст. 39 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п. 8 Порядку розслідування та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державною податковою адміністрацією від 13.02.2009 № 60/62 (надалі Порядок № 60/62).
Вказані вище норми права наділяють центри зайнятості владними управлінськими функціями щодо контролю за використанням коштів Фонду соціального страхування на випадок безробіття, розслідування обґрунтованості виплат безробітним допомоги по безробіттю, стягнення коштів, які підлягають поверненню безробітними, в судовому порядку відповідно до законодавства.
Згідно із ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або інших умовах, передбачених законодавством.
11.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного центру зайнятості з питання надання допомоги в працевлаштуванні та 12.02.2015 року йому було присвоєно статус безробітного і призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.6-8).
При взятті на облік до центру зайнятості ОСОБА_1 був ознайомлений з правами і обовязками безробітних, попереджався про відповідальність за подання неправдивих відомостей.
ОСОБА_2 перебував на обліку у Білгород-Дністровському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний з 11.02.2015 року по 22.11.2015 року та отримував допомогу по безробіттю відповідно до законодавства.
Так, 23.11.2015 року в ході розслідування страхових випадків га обґрунтованості виплат матеріального забезпечення встановлено, що ОСОБА_1 07.05.2015 року уклав договір цивільно-правового характеру з відділом культури Білгород-Дністровської міської ради, про що не повідомив центр зайнятості.
Згідно із цивільно-правовим договором робота виконувалась 09.05.2015 року (а.с.9-11).
В заяві про надання статусу безробітного від 11.02.2015 року ОСОБА_1 інформував, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.
За період перебування на обліку у центрі зайнятості з 09.05.2015 року по 22.11.2015 року ОСОБА_1 нараховано допомогу по безробіттю на загальну суму 6 777,26 грн., виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 5 322,25грн.
Таким чином, станом на 15.01.2015 року заборгованість складає 5 322,25 грн. (а.с.15).
Чинним законодавством саме на особу покладено обовязок інформування центру зайнятості про випадки, які впливають на виплату матеріального забезпечення, зокрема ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» чітко визначає, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Оскільки ОСОБА_1 не повідомив про укладення договору цивільно-правового характеру, що відноситься до категорії зайнятого населення, він не має права на отримання допомоги по безробіттю.
Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення га надання соціальних послуг.
На підставі вищевикладеного та відповідно до Порядку № 60/62 прийнято рішення про повернення коштів безробітною та відшкодування вартості наданих соціальних послуг (а.с.12).
З метою досудового вирішення спору і добровільного повернення коштів, центр зайнятості надіслав ОСОБА_1 повідомлення від 25.11.2015 року № 1961/15/06 з доданим наказом та повідомленням про необхідність повернення коштів у сумі 6 777,26 грн. протягом 15 календарних днів. Дане повідомлення повернулося у звязку з закінченням терміну зберігання 12.01.2015 року (а.с.13-14).
У звязку із неповерненням коштів добровільно, центр зайнятості, відповідно до пункту 8 Порядку № 60/62, має право на звернення до суду для примусового стягнення заборгованості.
Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їх прав на соціальний захист від безробіття, основні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Згідно із пунктом е) ч.3 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, які проходять професійну підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації з відривом від виробництва; навчаються в денних загальноосвітніх школах і вищих навчальних закладах.
Судом з'ясовано, що відповідач був ознайомлений з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», про що свідчить особистий підпис відповідача у вищезазначеній заяві (а.с.6).
Тому, відповідно до п.20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 219, від 14.02.2007 року 22 листопада 2015 року був знятий з обліку в центрі зайнятості у звязку з отриманням допомоги по безробіттю обманним шляхом.
Згідно із ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ст. 39 вказаного Закону, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.
Правове обґрунтування позовних вимог полягає в тому, що відповідно до частини другої та третьої статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено наступне: застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог Білгород-Дністровського міськрайонного центра зайнятості, у зв'язку з чим позовна заява Білгород-Дністровського міськрайонного центра зайнятості до ОСОБА_1 про повернення коштів підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати понесені Білгород-Дністровського міськрайонного центра зайнятості при розгляді справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.1,4 Закону України, «Про зайнятість населення», ст.ст.36, 39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву Білгород-Дністровського міськрайонного центра зайнятості до ОСОБА_1 про повернення коштів задовольнити.
- кошти в розмірі 5 322 (пять тисяч триста двадцять дві) гривні 25 (двадцять пять) копійок;
- сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко