Справа № 306/2806/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і ОСОБА_1,

при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Свалявського районного суду від 29 грудня 2015 р. за скаргою ОСОБА_2 на рішення державного виконавця і зобовязання учинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 р. ОСОБА_2 звернувся у суд зі скаргою, у якій просив:

- визнати неправомірною і скасувати постанову від 23.11.15 р. головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 (надалі ДВС)

- зобовязати ДВС зупинити виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 306/1760/14-ц, виданого Свалявським районним судом 28.10.15 р.

На обґрунтування зазначав, що 10.11.15 р. ДВС відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 306/1760/14-ц, виданого 28.1.0.15 р. Свалявським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 294784.23 грн.

18.11.15 р. він направив до ДВС скаргу про зупинення виконавчого провадження до вирішення касаційної скарги Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на що його повідомили про необхідність звернення із цим питанням до суду.

Вважає, що постанова ДВС від 23.11.15 р. підлягає скасуванню через те, що не було застосовано ст.ст. 32, 45, 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Свалявського районного суду від 29.12.15 р. у задоволенні скарги відмовлено (а.с.32-33).

Апелянт просить скасувати цю ухвалу та постановити нову про задоволення скарги. Доводить про порушення судом норм процесуального права. Указує, що суд не зясував обставин, які мають значення для справи, та неправомірно стягнув із нього судовий збір.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала зміні, з таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив з того, що доводи в скарзі щодо порушення прав та інтересів осіб учасників зведеного виконавчого провадження у зв'язку з майбутнім відкриттям касаційного провадження у справі за позовом ПАТ «ВіЕсБанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими, а дії ДВС були вчинені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до положень ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, у зв'язку з чим та зокрема має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Як видно із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою ДВС від 10.11.15 р. відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 306/1760/14-ц, виданого 28.10.15 р. Свалявським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 294784.23 грн. і надано боржнику час для самостійного виконання виконавчого листа в строк до 17.11.15 р.

18.11.15 р. ДВС винесено постанову про приєднання виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа № 306/1760/14-ц, виданого 28.10.15 р., до зведеного виконавчого провадження № 49742432.

23.11.15 р ДВС при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження відносно виконавчого листа № 306/1760/14-ц, виданого 28.10.15 р Свалявським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 294784.23 грн. винесено постанову, якою призначено примусове виконання рішення суду на 09.00 год. на 09.12.15 р.

Окрім цього, в ході виконання зведеного виконавчого провадження ДВС винесено:

09.12.13 р. постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2;

27.01.14 р. постанову про розшук майна боржника, якою оголошено розшук автомобіля, чорного кольору, 2003 року випуску, державний № НОМЕР_1, автомобіль ГАЗ 3110, чорного кольору, 1999 року випуску, державний № НОМЕР_2, що належить боржнику ОСОБА_2;

18.02.14 р. постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2;

16.05.14 р. постанову, якою зобовязано головного бухгалтера Міжгірського туристичного комплексу «Карпати» стягувати з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику ОСОБА_2 після відрахування податків, 30 % щомісячно, до погашення загальної заборгованості в розмірі 189980.07 грн.;

19.06.14 року постанову, якою зобовязано головного бухгалтера ГУПФУ Закарпатської області стягувати з усіх видів заробітку, пенсій, стипендій та інших доходів боржника, що належить до виплати боржнику ОСОБА_2 після відрахувань податків, 20 % щомісячно, до погашення загальної заборгованості в розмірі 190080.17 грн.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця, письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, державним виконавцем здійснено всі необхідні заходи щодо своєчасного та повного виконання рішення, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки боржник не надав жодних доказів на виконання ним навіть частково визначеного законом зобов'язання, що свідчить про ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Разом із тим, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні скарги, неправильно стягнув із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487.20 грн. за розгляд скарги.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п.4 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014, № 10, статтями 3 і 4 Закону N 3674-VI визначено об'єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється. Наведений у пунктах 1, 4 частини другої статті 4 Закону N 3674-VI перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині другій статті 4 Закону 3674-VI, не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Окрім того, ОСОБА_2 подав до апеляційного суду Закарпатської області копію посвідчення, із якої видно, що він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону, ВР України, від 08.07.2011, № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно з ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, наведене свідчить, що ОСОБА_2 не повинен сплачувати судові витрати в цій справі. Такі компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.5, 315, 317, 219, 386, 387 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Ухвалу Свалявського районного суду від 29 грудня 2015 р. змінити, відмовивши у стягненні з ОСОБА_2 на користь держави 487.20 грн. судового збору та віднести цей судовий збір за рахунок держави.

3. Решту ухвали залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: