Справа № 286/3793/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького С. С.

з секретарем Аврамчук Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2.

позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про визнання майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Овруцького районного нотаріального округу Шваб О.В. про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання покупцем земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права власності на 1 /2 частину вказаної земельної ділянки. Мотивує свій позов тим , що 15 квітня 2013 року, під час шлюбу,її колишнім чоловіком було придбано земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1 площею 0,0696 га за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки добровільно відповідач відмовляється вирішити питання про поділ спільного майна вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя з одночасним визнанням за нею права власності на 1 / 2 частину земельної ділянки.

10.03.2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, виділивши ОСОБА_1 ноутбук вартістю 7500 грн., комплект меблів вартістю 7600 грн., спальню вартістю 6300 грн., цифровий фотоапарат вартістю 2500 грн., а всього майно на загальну суму 23900 грн.. Виділити йому земельну ділянку площею 0,0696 га. кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою АДРЕСА_1, вартістю 9744,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на його користь в якості компенсації за збільшену частку у майні позивача, у сумі 14156,00 грн..

10.03.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 третя особа приватний нотаріус Овруцького районного нотаріального округу Шваб Оксани Валеріївни про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0696 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою АДРЕСА_1 вартістю 9744,00 грн., укладений 15.04.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Шваб О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1005, удаваним в частині зазначення покупцем ОСОБА_4, з моменту його укладення. Визнати покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0696 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою АДРЕСА_1 вартістю 9744,00 грн., укладений 15.04.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Шваб О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1005, його - ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку, оскільки зазначена земельна ділянка фактично була придбана ним, за його власні кошти, однак договір купівлі-продажу було укладено від імені його сина ОСОБА_4

Позивач та її представник в судовому засіданні в повному об'ємі підтримали позовні вимоги ,просять суд позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову та позову ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю вимог.

Відповідач ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 не визнав, в його задоволенні просить суд відмовити, а задовольнити позов його батька та частково задовольнити поданий ним зустрічний позов , а саме в частині розподілу майна подружжя та стягнення компенсації з позивача . Оскільки він визнав позов батька то вимогу виділення йому земельної ділянки він знімає з розгляду.

Позивач ОСОБА_3 заявлений ним позов підримав та просить його задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позову ОСОБА_1 до його сина просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 просить суд позов ОСОБА_3 до неї задовольнити, оскільки про купівлю земельної ділянки з нею домовлявся ОСОБА_3 і він їй платив гроші за ділянку. Договір купівлі - продажу в нотаріуса вона укладала з ОСОБА_4 з дозволу його дружини. Кому саме належали сплаченій за ділянку гроші їй не відомо .

Третя особа (приватний нотаріус) в судове засідання не з»явилась, подала до суду заяву в якій просить суд задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки сторонам роз'яснювались їхні права та обов»язки, що ї засвідчено нотаріусом. Будь-яких застережень чи умов під час укладення спірного договору від сторін не надходило .

Суд, вислухавши пояснення сторін , які беруть участь у розгляді справи та вивчивши її письмові матеріали , вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності підлягає задоволенню. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання покупцем земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку слід відмовити.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.03.2008 року по 03.07.2014 року.

Відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0696 га, кадастровий номер НОМЕР_1, адреса розташування: АДРЕСА_1, призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 2432761 від 15.04.2013 року.

Вказану земельну ділянку сторони придбали у період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1005, виданий 15.04.2013 року приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Шваб О.В., яку було оформлено на відповідача.

Частиною 1 статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно дост. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного доходу (заробітку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто вказана норма матеріального права припускає існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно дост. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Правила присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у справі спільної сумісної власності на майно передбачені положеннями частин 4 та 5 вище вказаної статті, згідно яких присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує та за умови внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Стат тею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п.25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про визнання земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, суд вважає обґрунтованими, оскільки вказана земельна ділянка була придбана під час перебування в зареєстрованому шлюбі за рахунок коштів спільного сімейного бюджету, а тому має бути визнана спільною сумісною власністю подружжя та поділена між сторонами в рівних частинах.

Що стосується зустрічного позову то він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні після розлучення дочки її мати ОСОБА_8 перевезла з найманої її дочкою та зятем квартири , яка розташована в м. Коростень до свого будинку що розташований в с. Антоновичі Овруцького району меблеву спальню « Єкстаза» та меблевий комплект « Веста-2». Даний факт підтвердила ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_9. В своїх поясненнях ОСОБА_8 не надала суду доказів , що вказані меблеві комплекти вона придбала для дочки за свої кошти. Пояснення свідка , що вона отримала за чоловіка значну суму компенсації і витратила її на придбання меблів для дочки окрім її пояснень та пояснень ОСОБА_1 іншими доказами не підтверджуються.

Разом з тим відповідачем по справі надано суду накладну №4 від 24.01.2010 року та рахунок №3 від 20.12.2010 року про купівлю ним у підприємця ОСОБА_10 матраца до спальні «Єкстаза» вартістю 3900 грн. та комплекту « Веста-2» вартістю 5200 грн.. на загальну суму 9100 грн.. Вартість вказаних меблів сторонами не оспорюється.

Оскільки вказані меблі були придбані відповідачем під час шлюбу ,тому вони згідно ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України частки у майні подружжя при розподілі є рівними .Так як меблі з дозволу позивача використовує її мати, тому ОСОБА_1 повинна сплатити відповідачу половину вартості вказаних меблів.

Що стосується вимоги позивача про розподіл ноутбука та цифрового фотоапарата то в цій частині вимог слід відмовити, оскільки відповідачем не надано суду доказів, що вказані технічні пристрої знаходяться у використанні чи власності позивача.

Вимоги відповідача про сплату позивачем йому грошової компенсації за збільшену частку у майні в розмірі 14 156 грн. підлягає частковому задоволенню в сумі 4550 грн. (половина вартості меблів).

Щодо вимог ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0696 га, кадастровий номер НОМЕР_1, удаваним в частині зазначення покупця ОСОБА_4, з моменту його укладення , визнання його покупцем за вказаним договором та визнання за ним право власності на спірну земельну ділянку суд, вважає, що в їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частини може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

За змістом вказаних норм не може підтверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Статтями 202,203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а його зміст не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Разом із тим, відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом під час визнання правочину удаваним є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору купівлі-продажу та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Відповідно дост. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Пленум Верховного суду України в постанові №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснив що за удаваним правочином, сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином, права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставіст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

В силу приписівст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Відповідно до правового висновку ВСУ у спорі про визнання договору удаваним, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 14 листопада 2012 року розглянув справу № 6-133цс12, предметом якої був спір про визнання договору удаваним. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при вирішенні питання про те чи є договір удаваним, суду слід виходити із правовідносин, які насправді встановилися між сторонами договору.

ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно придбано за його особисті кошти та особисто для нього. Суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що позивач доручав своєму синові придбати спірне майно для нього та за його грошові кошти. Пояснення відповідача ОСОБА_6, що з нею розраховувався ОСОБА_3 за продану земельну ділянку не доводять той фак., що ним було сплачено саме його кошти, а не спільні кошти сім»ї сина. Також не підтверджують факт купівлі земельної ділянки для себе, пояснення позивача, а саме , що перед здійсненням спірного правочину ним було отримано 444 190,29 грн. за виконавчим листом. Як вбачається з пояснень самого позивача то за вказані кошти ним придбано автомобіль.

Крім того, після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.04.2013 року ОСОБА_3, будучи достовірно обізнаний щодо умов договору в частині покупця, не оспорював його, тобто визнавав право власності на земельну ділянку за ОСОБА_4, а спір щодо визнання вказаного договору удаваним в частині покупця виник після заявлення ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та одночасним визнанням за нею права на 1/2 частину земельної ділянки.

Крім того, як вказав Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

На вимогу особи, яка не була стороною оспорюваного нею договору, договір може бути визнаний недійсним лише в тому разі, якщо її порушене право може бути відновлено шляхом повернення сторін договору до первісного стану. Тому навіть встановлення факту, що ОСОБА_3 передав кошти на купівлю спірного майна не є підставою для визнання його покупцем за спірним договором. Позивачем не вказано обставин, які об'єктивно перешкоджали йому укласти спірний договір із вказівкою на свою особу, як на особу покупця. Також суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_3 в частині того , що він не оформив спірний договір на себе , тому , що забув паспорт.

Таким чином, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 520.40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 60,68,69,70,71 СК України, ст. 120 ЗК України, ст. 368, 372 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0696 га, кадастровий номер НОМЕР_1, адреса розташування: АДРЕСА_1, призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0696 га, кадастровий номер НОМЕР_1, адреса розташування: АДРЕСА_1, призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в 520,40 грн..

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розділити майно подружжя виділивши ОСОБА_1: матрац до спальні « Екстаза» вартістю 3900 грн. та меблевий комплект « Веста» вартістю 5200 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 в якості компенсації вартості меблів 4550 грн..

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0696 га, укладеного 15.04.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, удаваним в частині зазначення покупцем ОСОБА_4, з моменту його укладення, визнання покупцем за договором купівлі-продажу від 15.04.2013 року та визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0696 га, відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. С. Невмержицький