Справа № 474/90/16-ц.
Провадження № 2/474/65/2016 року.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.16 року

Врадіївський районний суд Миколаївської області

в складі головуючого судді - Тихоненко М.І.

при секретарі судового засідання - Степанову В.В., за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 55 487 грн., в порядку регресу в рахунок погашення боргу за договором позики від 15.05.2012 року.

В С Т А Н О В И В:

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Врадіївського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 55 487 грн., в порядку регресу в рахунок погашення боргу за договором позики від 15.05.2012 року.

Позивач зазначив, що в період шлюбу між ним та ОСОБА_3, який тривав з 13.09.1997 року по 12.10.2013 року, він в цей період, а саме 15.05.2012 року в інтересах сімї, для покращення побутово - житлових умов проживання сімї уклав договір позики. За договором позики ОСОБА_5 передав йому кошти в сумі 4 500 доларів США, що становило до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на день позики 36 000 грн. В свою чергу він зобовязувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 31.12.2013 року про, що була складена письмова розписка, яка була складена при свідках ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Позичені кошти в сумі 4 500 доларів США, він разом з ОСОБА_3 витратили на потреби сімї. Зокрема на вказані кошти вони провели ремонт їхнього спільного будинку, розташованого по вул. Кооперативні, 36, в с.м.т. Врадіївка, а саме придбали будівельні матеріали на суму 16 199 грн., а також витратили кошти на придбання щебеню, піску, оплати затрат на транспортні потреби, оплати послуг найманого працівника в сумі 5 000 грн. Також ним спільно з ОСОБА_3 був придбаний телевізор марки Samsung UE4OES58007UXUA вартістю за 14 999 грн. Згідно укладеного договору позики, ним в зазначений строк та в повному обсязі за власні особисті кошти були повернуті ОСОБА_5 позичені кошти в сумі 4 500 доларів США, про що свідчить розписка. Таким чином дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільного нажитого у шлюбі майна. Оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від обовязків за кредитом. Незважаючи на те, що ним особисто були позичені кошти, однак обовязок по поверненню кредиту, отриманого 15.05.2012 року та використаного в інтересах сімї, лежить на кожному з них, як подружжя, солідарних боржників, але враховуючи те, що ним особисто за власні кошти був повернутий борг за договором позики, то з ОСОБА_3 на його користь підлягають стягненню в порядку регресу кошти в сумі 2 250 доларів США. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення зазначивши, що в дійсності вона раніше перебувала в шлюбі з ОСОБА_1, однак потім на підставі рішення Врадіївського районного суду від 01.10.2013 року шлюб між ними був розірваний. В період перебування в шлюбі вона разом з колишнім своїм чоловіком ОСОБА_1 в літку 2011 року проводили ремонтні роботи по облаштуванню свого житлового будинку, розташованого в с.м.т. Врадіївка, по вул. Кооперпативна, 36. Зокрема були проведені зовнішні ремонтні роботи по утепленню будинку шляхом наклеювання на стіни будинку листів пінопласту. Дані роботи виконувалися мешканцем с.м.т. Врадіївка ОСОБА_8 разом з іншим чоловіком, прізвище якого вона не памятає. Весь будівельний матеріал на проведення ремонтних робіт і оплату виконаних будівельних робіт робітниками купувався та оплачувалися за рахунок спільних їх сімейних коштів, які були отримані за рахунок отримання та заощадження заробітних плат, доходів від підсобного домашнього господарства, перед здійсненням робіт вони тримали свиней, які потім продали та отримали кошти, внаслідок чого і стало можливим проведення ремонтних робіт по утепленню будинку. Будь - які будівельні роботи по ремонту та реконструкції їх спільного з ОСОБА_1 будинку в 2012 році не проводилися та не здійснювалися. Про позику її колишнім чоловіком ОСОБА_1 грошей у ОСОБА_5 в сумі 4 500 доларів США її стало відомо при отримані в лютому 2016 року позовної заяви ОСОБА_1 до неї про стягнення коштів в порядку регресу в рахунок погашення боргу за договором позики. На той момент коли вона проживала однією сімєю з ОСОБА_1, то він її нічого не говорив про свої наміри позики грошей та саму позику грошей в сумі 4 500 доларів США у ОСОБА_5, який є товаришем її колишнього чоловіка. Особисто вона вважає, що розписка про позику її колишнім чоловіком у ОСОБА_5 коштів в сумі 4 500 доларів США в присутності батьків ОСОБА_1 - ОСОБА_7, ОСОБА_6 є сфальшованою та фіктивною. Оскільки її колишній чоловік працює у ПП ВКП «Каро» водієм і його заробіток є мінімальним, а інших доходів в її колишнього чоловіка на той час не було, щоб він міг позичити 15.05.2012 року у ОСОБА_5 кошти в сумі 4 500 доларів США, а вже 31.12.2013 року віддати ці кошти. Доводи її колишнього чоловіка про те, що з метою повернення боргу ОСОБА_5, ним були перепозичені кошти у свого брата ОСОБА_9, є надуманими та були спростованні показаннями в суді його батька ОСОБА_7, який зазначив, що його син ОСОБА_9 не має роботи та таких грошей ніколи не мав. Крім цього, при розгляді справи в суді в 2014 року про поділ їх спільного сумісного майна, як подружжя ОСОБА_1 на той час не заявляв про факт позики ним грошей у ОСОБА_5 в сумі 4 500 доларів США, кошти які як зазначає ОСОБА_1 нібито були витрачені на потреби сімї. Оскільки такої позики взагалі ніколи не існувало. Лише після того коли рішенням Врадіївського районного суду від 10.10.2014 року з ОСОБА_1 на її користь були стягнуті кошти в сумі 52 234 грн., її колишнім чоловіком була вигадана версія про позику грошей у свого товариша ОСОБА_5, з метою щоб уникнути виконання зазначеного рішення суду. Також є безпідставним твердження її колишнього чоловіка, що ремонтні роботи їх сумісного будинку проводилися в літку 2012 року. Оскільки ці доводи були спростовані в суді показами свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_10 При наданні її колишнім чоловіком в суді акту обстеження матеріально побутових умов, в якому зазначено, що нібито свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджено факт, що будівельні роботи з реконструкції їх спільного будинку проводилися в літку 2012 року, від долучення такого доказу до справи ОСОБА_1 відмовився після того, як було заявлено її представником клопотання про допит цих свідків в суді. Всі будівельно ремонтні роботи по реконструкції та облаштуванню їх спільного житлового будинку в с.м.т. Врадіївка по вул. Кооперативна, 36, проводилися в літку 2011 року за рахунок спільних коштів на той час їх сімї, а також був придбаний телевізор марки Samsung за ці спільні кошти сімї, а не за рахунок нібито позичених грошей у ОСОБА_5 В зв'язку з тим, що позивачем не було надано відповідних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, то на думку відповідачки не має підстав для задоволення позовних вимог.

Представник відповідачки ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав з тих же підстав, що і ОСОБА_3, та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Аналізуючи докази надані сторонами та їх пояснення, суд визнав доведеними такі факти:

-Згідно рішення Врадіївського районного суду від 01.10.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано. (зазначене рішення);

-Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.10.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок грошової компенсації ? частки вартості майна, автомобіля були стягнуті кошти в сумі 52 234 грн. (зазначене рішення);

-Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 року начальника ДВС Врадіївського РУЮ ОСОБА_13, було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 474/924/ц від 16.12.2014 року, виданого Врадіївським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок грошової компенсації ? частки вартості майна, автомобіля коштів в сумі 52 234 грн.

-Згідно довідки, виданої ПП ВКП «Каро» за № 78 від 11.03.2016 року заробітна плата ОСОБА_1, який працював водієм за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року склала 14 887,58 грн. (зазначена довідка);

-Згідно фіскального чеку ТОВ «Комфі Трейд» від 07.12.2012 року, вартість телевізора марки Samsung UE4OES58007UXUA склала 14 999 грн.

-Згідно показань свідка ОСОБА_8 в суді, він в червні 2011 року на протязі двох тижнів разом з братом своєї дружини, який на даний час є покійним вдвох за наймом подружжя ОСОБА_1 Андрія і ОСОБА_3 працювали у подружжя ОСОБА_1. Зокрема утепляли їх будинок зовні пінопластом в с.м.т. Врадіївка по вул. Кооперативна, 36. За виконану роботу подружжя ОСОБА_1 Андрій і ОСОБА_3 заплатили йому та напарнику 3 000 грн.

-Згідно показань свідка ОСОБА_10, яка в суді зазначила, що ОСОБА_3 є її донькою, а ОСОБА_1 є колишнім зятем. Безпосередньо вона добре памятає, що її донька ОСОБА_3 разом з колишнім зятем ОСОБА_1 здійснювали ремонтні зовнішні роботи по отепленню свого будинку в с.м.т. Врадіївка по вул. Кооперативна, 36, в літній період 2011 року. Про те, що її колишній зять ОСОБА_1 позичив гроші на проведення ремонтних робіт будинку, їй донька ОСОБА_3 з цього приводу на той час нічого не розповідала. Якщо б така позика існувала, то її донька ОСОБА_3 обовязково їй про це повідомила так, як вона разом зі своїм чоловіком постійно по можливості допомагали своїй доньці ОСОБА_3 і колишньому зятю ОСОБА_1

-Згідно повідомлення Національного банку України від 15.05.2015 року офіційний курс гривні до долара США станом на 15.05.2015 року складає: 100 грн. 799.000 доларів США.

-Згідно повідомлення Національного банку України від 21.01.2016 року офіційний курс гривні до долара США станом на 21.01.2016 року складає: 100 грн. 2 466,1043 доларів США.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 ЦК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Водночас ч. 3 ст. 65 ЦК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Таким чином із змісту ч. 3 ст. 65 ЦК України випливає, що для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна потребується на це згода другого з подружжя викладеної в письмовій формі.

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість (ст. 31 ЦК).

В судовому засіданні позивачем було зазначено, що про позичку ним грошей у ОСОБА_5 безпосередньо 15.05.2012 року в сумі 4 500 доларів США, його дружина ОСОБА_3 на той час про це знала так, як він про це їй розповідав. Сама відповідачка цей факт заперечувала, що їй щось було відомо про позичку грошей її колишнім чоловіком ОСОБА_1 у ОСОБА_5 на момент проведення ремонтних робіт їх спільного будинку в 2011 році. Про це їй стало відомо лише в лютому 2016 року при зверненні ОСОБА_1 до неї з даним позовом.

На підтвердження договору позики грошей у ОСОБА_5 в сумі 4 500 доларів США, позивачем до матеріалів справи була додана розписка від 15.05.2012 року, яка була оформлена від його імені про те, що ним у ОСОБА_5 були отримані кошти в сумі 4 500 доларів США, які він зобовязується повернути позикодавцеві до 31.12.2013 року.

Враховуючи те, що станом на 15.05.2012 року згідно повідомлення Національного банку України офіційний курс гривні до долара США становив: 100 грн. - 799.000 доларів США, то при укладенні договору позики на суму 4 500 доларів США, що в перерахунку становить 35 955 грн., договір позики про який зазначає позивач виходить за межі дрібного побутового договору, відповідно позивач ОСОБА_1 перед укладанням зазначеного ним договору позики на суму 4 500 доларів США повинен був повідомити на той час свою дружину відповідачку ОСОБА_3 та отримати від неї письмову згоду на вчинення даного договору позики. Однак, відповідачка заперечує той факт, що відповідач повідомляв їй про свої наміри укласти договір позики з ОСОБА_5 та те, що такий договір взагалі укладався між ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Щодо самої розписки суд зазначає, що хоча положеннями ст. 1047 ЦК України не визначено вимоги до розписки, як документа, що підтверджує факти укладення договору позики та отримання коштів, однак ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначає сторони договору позики, а саме: позикодавця та позичальника, а отже і необхідність їх ідентифікації як сторін договору позики (зазначення прізвища, ім'я, по-батькові, паспортних даних, тощо).

Однак в самій розписці наданій позивачем, з тексту якої вбачається, що позикодавцем виступає ОСОБА_5, однак інших даних щодо позикодавця, які б дали можливість його ідентифікувати саме з особою позикодавця (паспортні дані особи та інше) в розписці не зазначено. Також в розписці відсутні дані відносно двох свідків (паспортні дані, адреси цих осіб), яких можна було б ідентифікувати саме з тими зазначеними в розписці свідками.

Розписка від 15.05.2012 року на яку посилається позивач як на належну форму договору позики, не відповідає загальним вимогам визначеним у ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Разом з тим ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем в судовому засіданні не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин про те, що ремонтні роботи по облаштуванню будинку належного йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності були виконані саме в літку 2012 року, а не в 2011 році. Про те, що ним в дійсності були позичені кошти у ОСОБА_5, які потім були використані в інтересах сімї та те, що ним перед здійсненням позики була попереджена на той час його колишня дружина ОСОБА_3, яка дала згоду на позику грошей, докази які б дали суду можливість оцінити твердження позивача з точки зору приписів ч. 4 ст. 65 СК України.

Посилання позивача на показання свідка ОСОБА_5 про те, останнім йому в дійсності по розписці 15.05.2012 року були позиченні кошти в сумі 4 500 доларів США в присутності його батьків ОСОБА_7, ОСОБА_6, а також на показання своїх батьків ОСОБА_7, ОСОБА_6, які були допитані в суді, як свідки, що вони були присутні при позичці ОСОБА_5 їх сину ОСОБА_1 вищезазначеної суми грошей, з огляду на приписи ст. ст. 11, 58-60 ЦПК України, оцінюються судом критично та не беруться до уваги. Оскільки, свідок ОСОБА_5 в суді зазначив, що дійсно ним в травні 2012 року були позичені ОСОБА_1 кошти в сумі 4 500 доларів США. Однак, він не знає чи повідомляв ОСОБА_1 своїй дружині ОСОБА_3 про свої наміри перед здійсненням позики у нього грошей та яким чином ОСОБА_1 розпорядився позиченими коштами, він не знає. Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6 тільки зазначили, що вони були присутні в машині колиОСОБА_5 передав їх сину ОСОБА_1 гроші, долари. При цьому, відповідачка в суді заперечувала той факт, що ремонтні роботи по облаштуванню їх спільного з відповідачем будинку виконувалися в літку 2012 року, а були виконанні, як було зазначено відповідачкою саме в літку 2011 року за спільні кошти їх сімї, накопичених за рахунок заробітних плат, отриманих за рахунок реалізації продукції домашнього підсобного господарства. Так само, як був і придбаний в 2012 році телевізора марки «Samsung» за їх спільні з відповідачем кошти. Про наміри позики грошей у ОСОБА_5, як зазначила відповідачка позивач їй про це не повідомляв та такої позики в дійсності ніколи не здійснювалося.

Також, суд не бере до уваги наданий позивачем товарний чек рахунок № 135 від 18.07.2012 року від постачальника ОСОБА_14, про придбання товару в асортименті 8 видів на загальну суму 16 199 грн., оскільки не відомо ким була здійснена покупка згідно товарного чеку та позивачем не надано будь - яких доказів на підтвердження того, що даний товар був використаний при проведенні ремонтних робіт по облаштуванню будинку в с.м.т. Врадіївка, по вул. Кооперативна, 36. З врахуванням того, що в даному чеку прізвище та імя платника «Ворона Андрей» виконано різним почерком та барвниками. Сама відповідачка заперечує той факт, що придбаний товар, який зазначений в товарному чеку рахунку № 135 від 18.07.2012 року був використаний при виконанні ремонтних робіт по облаштуванню її з позивачем спільного будинку. Оскільки такі роботи були виконані в літку 2011 року.

Заперечення відповідачки також підтверджуються показаннями свідків. Так, свідком ОСОБА_8 в суді було зазначено, що ним в червні 2011 року на протязі двох тижнів разом з братом своєї дружини, який на даний час є покійним, за усним договором найму подружжя ОСОБА_1 Андрія і ОСОБА_3 були виконані роботи з утеплення будинку в с.м.т. Врадіївка, по вул. Кооперативна, 36. За виконану роботу подружжя ОСОБА_1 Андрій і ОСОБА_3 заплатили йому та напарнику 3 000 грн. Аналогічні свідчення відносно того, що ремонтні роботи по облаштуванню свого будинку в с.м.т. Врадіївка по вул. Кооперативна, 36 на той час подружжям ОСОБА_1 Андрієм і ОСОБА_3 було виконано в 2011 року, підтвердила в суді і свідок ОСОБА_10

Також, суд не бере до уваги, як доказ наданий позивачем в суді акт обстеження матеріально побутових умов проживання ОСОБА_1 від 09.03.2016 року. Оскільки позивач відмовився від дослідження судом даного акту обстеження матеріально побутових умов, як доказу по справі та просив повернути йому цей акт після того, як представником відповідача було заявлено клопотання про виклик в суд та допит в якості свідків тих осіб, які вказані в даному акті з приводу фактів зазначених в цьому акті.

В сукупності вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 89, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 55 487 грн. в порядку регресу в рахунок погашення боргу за договором позики від 15.05.2012 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: