У х в а л а

11 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Сімоненко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві, Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову, повернення співвласникам самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди; за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, Департамент земельних ресурсів виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов'язання знести самочинно збудовану прибудову,

в с т а н о в и л а:

До Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 січня 2016 року.

Заява про перегляд судового рішення не відповідає вимогам п.3 ч.1 статті 358 ЦПК України, оскільки заявник посилається у заяві, як на підтвердження неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права на два судових рішення за однією і тією самою датою -22 квітня 2015 року, при цьому ухвалених в різних справах, однак до заяви додає лише копію одного судового рішення касаційної інстанції, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року, а копію судового рішення касаційної інстанції від 22 квітня 2015 року (на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 червня 2015 року) не додано.

Відповідно до ч. 2 ст. 359 ЦПК України суддя-доповідач протягом трьох днів здійснює перевірку відповідності заяви вимогам ЦПК України. У разі встановлення, що заяву подано без додержання вимог ст.ст. 357 <http://zakon1.rada.gov.ua/laws/show/1618-15/page9> та 358 <http://zakon1.rada.gov.ua/laws/show/1618-15/page9> ЦПК України, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 359 ЦПК України заява повертається заявнику, якщо заяву подано без додержання вимог статей 357 та 358 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки протягом установленого строку.

За таких обставин заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху для усунення вказаних недоліків у встановлений ухвалою строк.

Керуючись ст. ст. 357, 358, 359 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Надати ОСОБА_1 строк до 11 травня 2016 року для усунення зазначених недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали заява буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України В.М. Сімоненко