Провадження № 22-ц/783/2186/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - Гнатишака О.В., відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 листопада 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18 жовтня 2010 року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 15200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_3 порушила покладені на неї зобов»язання за кредитним договором, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість. Просили ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача заборгованість в розмірі 17171 грн. 96 коп. за кредитним договором №б/н від 18 жовтня 2010 року з яких: 3850 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитним договором; 9827 грн.47 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 2200 грн. - заборгованість за комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 793 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова);

Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача судові витрати в розмірі 1218 грн. 00 коп.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 січня 2016 року оскаржив позивач ПАТ КБ «Приват Банк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої прийшов до помилкового висновку, що вимоги банку не підлягають до задоволення у зв»язку із пропуском строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах передбаченого законодавством трирічного строку позовної давності, а судом першої інстанції неправильно визначено початок відліку строку позовної давності. При цьому покликається на приписи ст. ст. 256, 259 ЦК України. Окрім того, наголошує на тому, що за даним договором позовна давність збільшена за домовленістю сторін і відповідно до п.1.1.7.31 Кредитного договору, строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що судом першої інстанції належним чином не досліджений розрахунок заборгованості та докази, що містяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідачем не доведено відсутність заборгованості, а відтак і відповідне виконання умов договору належним чином, а тому, вимоги позовної заяви підлягають задоволенню.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2010 року відповідач ОСОБА_3 підписала анкету-заяву, якою дала згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", з якими вона ознайомлена в письмовому вигляді, складає між нею та Банком Договір, а також, що вона зобов»язується регулярно ознайомлюватись на сайті ПриватБанку з їх змінами та доповненнями (а.с.7-32).

Таким чином, між сторонами укладено Кредитний договір №б/н від 18 жовтня 2010 року, на підставі якого відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 15200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Заявою і п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк та відповідає строку дії кредитної карти.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів підставність позовних вимог, а саме, при складенні розрахунку заборгованості не врахував проведених відповідачем ОСОБА_3 оплат, які свідчать про повне погашення боргу, та що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» умови договорів повинні бути справедливими, не зазначивши при цьому які саме умови даного кредитного договору є несправедливими, і з яких правових підстав такі слід тлумачити на користь відповідача. Однак, в той же час, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову не за його безпідставністю чи недоведеністю, а у зв»язку із спливом строку позовної давності, який, на його думку, сплинув 24 лютого 2015 року, а позивач звернувся з позовом в суд лише у грудні 2015 року. При цьому судом першої інстанції не враховано роз»яснення, викладені в абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, зазначає у рішенні про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, оскільки суд прийшов до таких вважаючи встановленими обставини, які недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання.

Статтею 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що жодна із сторін не проінформувала про припинення дії договору, відповідач не заперечила, що отримала нову кредитну картку, термін дії якої на час звернення позивача з позовом до суду і на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не закінчився, тобто договір діє, а відтак підлягає виконанню.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_6 не надала своєчасно позивачу грошових коштів для погашення заборгованості відповідно до умов договору, тобто зобов»язання за даним договором не виконала, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість станом на 30 вересня 2015 року в розмірі 17171 грн. 96 коп., яка складається із: 3850 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитним договором; 9827 грн.47 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 2200 грн. - заборгованість за комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 793 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно пояснень відповідача, останні роки кредитною картою вона користувалась лише для погашення заборгованості, кошти у банку не позичала, що свідчить про припинення дії договору, борг погасила в повному об'ємі, однак проведені нею оплати позивачем не зараховані на погашення кредиту, що на її думку, вбачається із того ж розрахунку заборгованості, поданого банком. В той же час представник позивача пояснив, що всі проведені позивачем оплати зараховані на погашення заборгованості по кредиту в порядку черговості, передбаченої договором. Докази на спростування розрахунку заборгованості, поданого позивачем, відповідачем не надані та в матеріалах справи відсутні. А відтак, колегія судді вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає дійсності.

З пояснень сторін також вбачається, що кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем ніким не оспорювався ні в цілому, ні в окремих його частинах, позови щодо тлумачення договору, чи окремих його частин, також ніким не пред»являлись, тобто такий є чинним, а відтак правових підстав вважати його недійсним, чи тлумачити як несправедливий на користь відповідача у суду немає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк», районний суд виходив з того, що позов подано до суду поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За приписами ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст.258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вищенаведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Частиною 1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України).

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов»язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, серед іншого, належати і часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

За даним договором позовна давність збільшена за домовленістю сторін і відповідно до п.1.1.7.31 Кредитного договору, строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість позивачем нараховано починаючи з 2010 року, протягом 2010-2013 років відповідач погашала заборгованість за наданим кредитом, останній платіж відповідачем ОСОБА_3 було проведено 24 вересня 2013 року в сумі 70 грн., що є наслідком переривання позовної давності, в тому числі і щодо кожного із платежів. З позовною заявою банк звернувся 09 листопада 2015 року, тобто в межах строку позовної давності. А відтак, правових підстав для відмови у задоволенні позову за спливом строку позовної давності у суду першої інстанції не було.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення. Тому оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку, що в порушення умов кредитного договору, а також приписів ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_6 зобов»язання за даним договором не виконала, внаслідок чого в останньої утворилася заборгованість станом на 30 вересня 2015 року в розмірі 17171 грн. 96 коп., яка складається із: 3850 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитним договором; 9827 грн.47 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 2200 грн. - заборгованість за комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 793 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова). А відтак позов підлягає до задоволення.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1218 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви до суду та 1339 грн. 80 коп. ( одна тисяча триста тридцять дев»ять гривень 80 коп.) сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.10.2010 року,яка утворилась станом на 30 вересня 2015 року в сумі 17171 грн. 96 коп. (сімнадцять тисяч сто сімдесят одна грн. 96 коп.) , з яких:

-3850 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитним договором;

-9827 грн.47 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами;

-2200 грн. - заборгованість за комісією;

-500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);

-793 грн. 90 коп. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1218 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 коп.) сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви до суду та 1339 грн. 80 коп. ( одна тисяча триста тридцять дев»ять гривень 80 коп.) сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.