Справа № 461/7780/15 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/2182/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Крайник Н.П., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 9 листопада 2015 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівська міська рада про приведення віконних заповнень до автентичного вигляду,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за власні кошти привести самовільно встановлені 4 віконні заповнення у квартирі № 8 будинку №3 на вул. Руській у м.Львові до автентичного вигляду, шляхом їх заміни з пластикових на деревяні. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, просять таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення є незаконним у зв`язку з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права і процесуального права. Мотивують тим, що в 1993 році ОСОБА_2 розпочав ремонт в квартирі та замінив прогнилі вікна на металопластикові. Жодних змін конфігурації попередніх вікон не відбулося, колір вікон залишився той самий. Вважає, що позивач взнав про заміну дерев`яних вікон на металопластикові ще в 1993 році. Посилання на те, що позивачу стало відомо про факт самовільного встановлення відповідачами віконних заповнень 27.01.2015 року, про що складено акт попередження №8 від 27.01.2015 року, не відповідає дійсності. Суд безпідставно взяв до уваги даний доказ у підтвердження обставини обізнаності зі самовільним встановлення вікон. Вказують на те, що позивач підтверджує той факт, що вікна замінено в 1993 році, йому про це було відомо і погоджується, що сплив строк давності. Представники позивача та третіх осіб знали про даний факт, оскільки неодноразово за 12 років обходили вулицю, спілкувалися з апелянтом з приводу встановлених вікон, з іншими мешканцями, проводили необхідні поточні ремонтні роботи на даній вулиці і в даному будинку, розглядали скарги мешканців. Крім того, вважає, що суд не з`ясував, хто конкретно замінив автентичні вікна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, представників третіх осіб, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, оскаржуване рішення відповідає вищезазначеним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири №8 на вул. Руській, 3 у м. Львові, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки №1929 від 20.05.2015 року, виданою ЛКП «Старий Львів» (а.с.4).

Встановлено, що згідно з протоколом Серія ЛВ №000407 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.92 КУпАП від 12.02.2015 року, складеним представником Управління охорони історичного середовища ЛМР (а.с.5), відповідачі самовільно влаштували пластикові вікна взамін деревяних. Постановою адміністративної комісії ГРА ЛМР №38 від 12.03.2015 року (а.с.7) відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, та закрито провадження у звязку із сплавом строку накладення адміністративного стягнення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі самовільно здійснили встановлення пластикових віконних заповнень у квартирі №8 з фасаду будинку №3 на вул. Руській у м.Львові взамін деревяних. Крім того, суд зазначив, що про факт самовільного встановлення відповідачами віконних заповнень у квартирі позивачу стало відомо у січні 2015 року, а тому підстави для застосування строків позовної даності відсутні.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів №393 від 22.11.1988 року та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 року «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова», будинок №3 на вулиці Руській ,3у м. Львові належить до історичного ареалу м.Львова та є памяткою культурної спадщини.

Положеннями ст.66 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 1805-Ш передбачає, що пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 р. № 1805-Ш з наступними змінами та доповненнями (далі -Закон № 1805-Ш) забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно з п.1 Рішення виконкому Львівської міської ради від 31.08.2007 року №643 «Про впорядкування заміни та встановлення віконних дверних заповнень фасадів на території історичного ареалу м.Львова» заміну та встановлення віконних заповнень фасадів будинків усіх форм власності, які розміщені в історичному ареалі міста, виконувати за наявності погодженої у встановленому порядку проектної документації.

У відповідності до ч.2 ст. 24 Закону № 1805-Ш використання пам'ятки повинно здійснюватися у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо, тому своїми діями відповідач завдав шкоду пам'ятці, змінивши характерну властивість об'єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність.

Відповідно до ч.3 ст.47 цього ж Закону юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону.

Задовольняючи позов та покладаючи на відповідача обов'язок за власні кошти привести самовільно встановлені віконні заповнення до автентичного стану, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заміна дерев'яного віконного заповнення на металопластикові здійснена самовільно.

Крім того, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні.

Так, визначаючи, чи пропустив позивач строк звернення до суду з відповідним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що про факт самовільного встановлення відповідачами віконних заповнень у квартирі позивачу стало відомо у січні 2015 року.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з актом-попередження №8 від 27.01.2015 року (а.с.6) встановлено порушення заміна дерев`яних вікон на металопластикові без змін конфігурації на вул. Руська, 3/8. Будівельні роботи розпочато в 1993 році.

Про розпочаті ремонтні роботи по заміні 4-ох дерев`яних вікон на металопластикові підтверджує і протокол про адміністративне правопорушення серія ЛВ №000407 від12.02.2015 року, постанова Адміністративної комісії Галицької РА Львівської міської ради №38 від 12.03.2015 року. Про те, що роботи по заміні металопластикових вікон були розпочаті в 1993 році, не заперечує і відповідач, що з пояснень останнього встановлено в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції.

Відтак, порушення відповідачем законодавства у сфері охорони історичного середовища відбулося в 1993 році, про що складено вищезазначені документи.

Посилання апелянта на те, що позивач взнав про заміну дерев`яних вікон на металопластикові ще в 1993 році, на увагу не заслуговують, оскільки відповідачем не представлено належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження даної обставини.

Натомість, доказом того, що позивач дізнався про порушене право саме в січні 2015 року, є акт-попередження №8 від 27.01.2015 року, в якому зазначено про вчинену в 1993 році заміну вікон. В такому не вказано на обізнаність позивача з відповідним порушенням станом на 1993 рік, як про це зазначає відповідач.

Відповідно до ч.4, 5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки форми №2 (а.с.4) співвласниками квартири по вул. Руській, 3/8 у м.Львові є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5

За таких обставин, судом першої інстанції правильно вирішено зобов`язати відповідачів як співвласників квартири за власні кошти привести самовільно встановлені 4 віконні заповнення до автентичного вигляду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу як таку, що не спростовує висновків суду першої інстанції, слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 9 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_7