Справа № 136/531/15-ц Провадження № 22-ц/772/867/2016Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 25 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Нікушина В.П.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участі апелянта, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника апелянта, відповідача приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» Голівського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення страхового відшко-

дування в сумі 392798,00 гривень,

за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача при-ватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» Нужняка Станіслава Михайловича на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

23 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся у Липовецький районний суд Вінницької області з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхо-ве товариство «Гарантія» ( далі - ПрАТ «СТ «Гарантія» ) про стягнення стра-хового відшкодування у розмірі 392798,00 гривень, з яких 15038,00 гривень складає індекс інфляції ( а. с. 1-2 ), посилаючись на наступні обставини. 01 липня 2014 року між сторонами у справі був укладений договір комплексного страхування врожаю сільськогосподарських культур, а саме соняшнику та ку-курудзи, розташованих на конкретно визначених орендованих позивачем зе-мельних ділянках на територіях Зозівської та Іваньківської сільських рад Липо-вецького району Вінницької області. Відповідно до умов договору страховим ризиком, зокрема, є недосягнення запланованого рівня врожайності внаслідок протиправних дій осіб. В ніч з 16 на 17 вересня 2014 року було здійснено таєм-не викрадення врожаю соняшника, в період з 05 по 09 грудня 2014 року був ви-крадений врожай кукурудзи із земельних ділянок, на яких розташовувалися ці сільськогосподарські культури. У відповідності з умовами договору страхуван-ня відповідач був повідомлений про настання цих страхових випадків, йому на-дані всі необхідні документи, він повинен був здійснити страхове відшкодуван-ня відповідно по соняшнику до 18 жовтня 2014 року, по кукурудзі до 10 січня 2015 року. Проте страхові відшкодування не здійснені, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся в суд з цим позовом.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року позов задоволений частково, стягнуто з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченого страхового відшкоду-вання з врахуванням індексу інфляції у розмірі 70632,96 гривні. В решті позов-них вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» в дохід держави судові витрати в сумі 657,72 гривень, судовий збір в сумі 2996,28 гривень компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( а. с. 145-152 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представник відповідача ПрАТ «Страхове то-вариство «Гарантія» Нужняк С.М. оскаржують його в апеляційному порядку. Позивач та його представник просять дане судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити нове рішення в цій частині про задово-лення позову ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача невиплаченого стра-хового відшкодування з врахуванням індексу інфляції у розмірі 322166,00 гри-вень за настання страхового випадку по факту викрадення врожаю кукурудзи. Апелянти вважають судове рішення в оскаржуваній частині незаконним, та-ким, що не відповідає вимогам обгрунтованості через невірне застосування норм матеріального права.

Представник відповідача ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» Нужняк С.М. просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстан-ції від 26 травня 2015 року в частині задоволених позовних вимог про стягнен-ня зі страхового товариства суми 70632,96 гривні невиплаченого страхового відшкодування з врахуванням індексу інфляції та ухвалити нове рішення про відмову у позові повністю. Апелянт вважає неправильними висновки суду що-до настання страхових випадків, тобто події, передбаченої умовами укладено-го договору; підкреслює, що страховик не тільки має обов'язок визнавати ви-падки страховими, але й визначати і відшкодовувати завдані збитки. Суд виз-нав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи, та на їх підставі ухвалив незаконне рішення ( а. с. 155-157, 161-164 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на обидві апеля-ційні скарги представника ПрАТ «СТ «Гарантія» Голівського В.В., дослідив-ши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, пере-віривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що обидві апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтвер-джуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'я-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам спра-ви.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторо-на ( страховик ) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового ви-падку ) виплатити другій стороні ( страхувальникові ) або іншій особі, визна-ченій у договорі, грошову суму ( страхову виплату ), а страхувальник зобов'я-зується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За положеннями статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні дого-вору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборо-ту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про страхування» конретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для вико-нання сторонами. Статтею 990 цього Кодексу та статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором стра-хування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені статтею 26 Закону України «Про страхування» та статтею 991 ЦК України. Ін-ші підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, згідно з указа-ними вище нормами закону, можуть передбачатися лише у договорі, якщо це не суперечить закону.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є користувачем земельних ділянок площею 12 га та 28,6154 га, що розташовані за територією с. Зозів, Ли-повецького району Вінницької області, на підставі договорів оренди від 31 гру-дня 2013 року № 244 та від 29 січня 2014 року № 46.

01 липня 2014 року між ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» та ОСОБА_2 був укладений договір комплексного страхування урожаю сільсько-господарських культур. Об'єктом страхування за вказаним договором є майно-ві інтереси страхувальника, пов'язані з ризиком отримання збитків у результаті недосягнення запланованого ( погодженого ) рівня врожайності сільськогоспо-дарських культур, а саме - соняшника на земельній ділянці площею 12,00 га та кукурудзи на земельній ділянці площею 28,6154 га ( п. 1.1 договору страхуван-ня ).

Згідно з п. 2.1 укладеного між сторонами договору страхування, страхови-ми ризиками за цим договором є ризики отримання матеріальних збитків стра- хувальником у результаті недосягнення запланованого ( погодженого ) рівня урожайності застрахованих сільськогосподарських культур внаслідок наступ-них випадків (страхових): пожежі (у тому числі в результаті удару блискавки), крім лісових пожеж; посухи; протиправних дій осіб.

За правилами п. 5.2.1 договору страхування страхувальник має право на отримання страхового відшкодування відповідно до умов цього договору.

Відповідно до пунктів 6.1-6.3 договору страхування при настанні надзви-чайних подій, що зазначені у пункті 2.1 цього договору, страхувальник зобов'-язаний негайно, але не пізніше ніж протягом двох робочих днів ( не враховую-чи вихідних та святкових днів ) повідомити про це страховика будь-якими за-собами зв'язку, з наступним письмовим підтвердженням на протязі трьох робо-чих днів. Вжити заходів щодо отримання всіх необхідних документів, передба-чених цим договором, на підставі яких страховик зможе прийняти рішення про виплату страхового відшкодування та визначити розмір збитків. Після повідом-лення про надзвичайні події, передбачені пунктом 2.1 цього договору, страхо-вик при участі страхувальника, а при необхідності й інших осіб ( спеціалістів, представників державних органів тощо ) проводить дослідження стану застра-хованих сільськогосподарських культур та складає акт, де робляться попередні висновки про пошкодження чи загибель застрахованих сільськогосподарських культур, відсоток їх загибелі чи пошкодження.

Порядок визначення розміру та виплати страхового відшкодування перед-бачені пунктом 7 договору страхування.

Так пунктами 7.6, 7.7 сума страхового відшкодування виплачується страху-вальнику в розмірі отриманих ним збитків, визначених у відповідності до цього договору з врахуванням безумовної франшизи. Виплата страхового відшкоду-вання здійснюється страховиком протягом десяти днів з моменту отримання всіх необхідних документів, що підтверджують розмір збитків, але не пізніше тридцяти календарних днів з моменту закінчення збору врожаю застрахованої сільськогосподарської культури. В цей же термін страхувальнику надсилається рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, де зазначаються причини такої відмови.

17 вересня 2014 року та 09 грудня 2014 року ОСОБА_2 повідомив ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» про настання страхового випадку, а са-ме - про таємне викрадення урожаю соняшника та кукурудзи із земельних діля-нок, що перебувають у нього в оренді. З відповідними заявами позивач звер-нувся також у Липовецький РВ УМВС України у Вінницькій області.

Зі змісту пункту 5 частини 1 статті 989, статті 991 ЦК України, статті 26 За-кону України «Про страхування» вбачається, що для вирішення питання сто-совно виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідом-лення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страхови-ку можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання йо-го страховим випадком чи про відмову в цьому.

Перевіряючи в межах касаційного оскарження представником позивача ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції від 26 травня 2015 року, рі-шення апеляційного суду від 20 липня 2015 року на предмет правильності за-стосування норм матеріального, процесуального права, законність цих рішень, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого су-ду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23 грудня 2015 року ( а. с. 232-234 ) з посиланням на дійсність договору комплексного страхування врожаю сільськогосподарських культур від 01 липня 2014 року, укладеного між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_2, підкреслила, що під-стави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені законодавчо, а також умовами укладеного між сторонами договору страхування.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що рішенням апеляцій-ного суду від 28 січня 2016 року ( а. с. 244-245 ) задоволена апеляційна скарга представника ПрАТ «СТ «Гарантія» Нужняка С.М., рішення Липовецького ра-йонного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року скасоване та ухва-лене нове рішення, яким позов ПрАТ «СТ «Гарантія» задоволений і визнаний недійсним договір комплексного страхування врожаю сільськогосподарських культур від 01 липня 2014 року, укладений між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_2 Дане судове рішення набрало законної сили з моменту його прого-лошення.

Визнаючи недійсним договір комплексного страхування врожаю сільсько-господарських культур від 01 липня 2014 року, укладений між ПрАТ «СТ «Га-рантія» та ОСОБА_2, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області дійшла висновку, що даний правочин був вчинений із замовчуванням страхувальником таких фактичних обставин, що у випадку доведення їх до відома страховика останній у жодному разі не уклав би договір комплексного страхування. Це стосується таких обставин як оскарження попередніми орендарями договорів оренди земельних ділянок, на яких були розташовані застраховані сільськогосподарські культури. Саме тре-тіми особами, а не страхувальником, був проведений комплекс сільськогоспо-дарських робіт по вирощуванню врожаю, застрахованого як власного ОСОБА_2 У даному випадку показовим є й той факт, що 05 червня 2014 року ОСОБА_2 звертався в суд з позовом до попередніх орендарів земельних ді-лянок про визнання права власності на врожай, однак у листопаді 2014 року з власних міркувань відмовився від заявленого позову. Суд визнав недійсним до-говір комплексного страхування сільськогосподарських культур від 01 липня 2014 року, укладений між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_2 на підставі частини 2 статті 230 ЦК України як такий, що укладений під впливом обману.

На підставі викладеного апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія» Нуж-няка С.М. підлягають частковому задоволенню з відшкодуванням відповідачу суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно з нормами статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясуван-ня судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись нормами статтей 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача приватно-го акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» Нужняка Станіс-лава Михайловича задоволити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до приватного акціонерного това-риства «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення страхового відшкоду-вання в сумі 392798,00 гривень - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, на користь приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Га-рантія» 353,17 гривні у відшкодування сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: