АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/639/16 Головуючий 1 інстанції -
Доповідач - Швецова Л.А.

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого Швецової Л.А.,
суддів Карімової Л.В., Яцини В.Б.,
за участі секретаря Єрьоменко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2
на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року
по справі за заявою лікаря Комунального закладу охорони здоров`я Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 про примусову госпіталізацію хворого ОСОБА_1 на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», -
У листопаді 2015 року лікар психіатр КЗОЗ ХОКПЛ Романова Г.О. звернулася до суду з заявою про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_1 . Заявник вказував, що хворий був госпіталізований до психіатричної лікарні 06.11.2015 року бригадою швидкої медичної допомоги у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психіатричного розладу, який обумовлює його небезпеку для свого здоров`я і для оточуючих. На підставі цього він був оглянутий комісією лікарів, яка підтвердила висновок про необхідність його госпіталізації для обстеження і лікування.
Рішенням Московського районного суду від 19 листопада 2015 року заяву лікаря КЗОЗ ХОКПЛ №3 про примусову госпіталізацію хворого ОСОБА_1 на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» задоволено.
Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Московського районного суду від 19 листопада 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви лікаря-психіатра комунального закладу охорони здоров`я Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 Романової Г.О. про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, ОСОБА_2 вказав, що ОСОБА_1 з листопада 2013 року по теперішній час проходить військову службу у Національній гвардії України, тобто є військовослужбовцем. З 03.11.2015 року заявник знаходився у щорічній відпустці. 06.11.2015 року ОСОБА_1 був госпіталізований до Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3. Рішення про госпіталізацію було прийняте особисто лікарем-психіатром ОСОБА_3 .
Крім того представник ОСОБА_1 зазначає, що в вищевказаній заяві крім складеного лікарем-психіатром акту обстеження відсутні інші докази, які б свідчили про агресивну або неадекватну поведінку особи, яка уявляє небезпеку для себе або оточуючих.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:
- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;
- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
За вимогами ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги.
Відповідно до вимог статей 13, 14 Закону України від 22 лютого 2000 року № 1489-Ш «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.
Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.
Особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.
Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особі тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
Задовольняючи заяву КЗОЗ ХОКПЛ №3 про госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку до психіатричного закладу, суд першої інстанції прийшов до висновку що ОСОБА_1 виявляє агресивні тенденції до оточуючих, у зв`язку з чим виявляє суспільну небезпеку.
Матеріали справи свідчать, що 06.11.2015 ОСОБА_1 був госпіталізований до Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3».
Направлення на госпіталізацію було видано лікарем-психіатром бригади швидкої допомоги № 204, який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих.
Підставою для висновку про необхідність госпіталізації були відомості від матері ОСОБА_1 , яка викликала медичну допомогу.
На підставі цих відомостей ОСОБА_1 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_4 у прийомному відділенні лікарні, який підтвердив висновок про необхідність його госпіталізації.
10 листопада 2015 року ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію останньої.
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3».
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.01.2016 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 та заявника - лікаря ОСОБА_5 про призначення по справі стаціонарної судової психіатричної експертизи, на вирішення експерта були поставлені питання : Чи встановлюється у ОСОБА_1 тяжкий психічний розлад? Якщо встановлюється, чи становить він небезпеку для себе та оточуючих? Вказана експертиза проведена не була, оскільки вказані питання, відповідно до п. 8 « Порядку проведення судово-психіатричної експертизи не є компетенцією судово-психіатричної експертизи.
Справа розглянута в межах заявлених вимог.
Посилання представника ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для примусової госпіталізації, судова колегія вважає безпідставним, оскільки до матеріалів справи долучені документи, на підтвердження того, що ОСОБА_1 має психічний розлад такого ступеню, що є підставою для примусового лікування.
Судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 дійсно потребує госпіталізації у зв`язку з наявним у нього психічним захворюванням.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді