Справа № 473/4699/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"20" квітня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1. Л.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в особі ОСОБА_4., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, про визнання дій банку протиправними, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в особі ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про визнання дій банку по перерахунку коштів в сумі 107700 грн. з належного позивачу поточного рахунку на рахунок третьої особи незаконними, зобовязання відповідача вчинити дії щодо перерахунку коштів та стягнення з банку відсотків згідно договору банківського рахунку в сумі 10058,51 грн.

Позивач зазначила, що 25.12.2013 року відкрила у ПАТ «Дельта Банк» поточний банківський рахунок №3794, а 22.01.2015 року з вказаного поточного рахунку без її відома на рахунок третьої особи - ОСОБА_5 №2048 було перераховано 107700 грн. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами досудового розслідування №0001963 було встановлено, що на платіжному дорученні № 44788651 від 22.01.2015 року підпис від її імені виконаний іншою особою.

У відповідності із положеннями ст. 1073 ЦК України та тією обставиною, що у відповідача ПАТ «Дельта Банк» з 02.10.2015 року відкликано банківську ліцензію та він перебуває у стані ліквідації просить позов задовольнити в повному обсязі.

В подальшому позивачем ОСОБА_3 неодноразово уточнювались вимоги, вона просила суд, визнати протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» по перерахунку грошових коштів в сумі 107700 гривень з поточного рахунку відкритого на імя ОСОБА_3 № 3794 на поточний рахунок відкритий на імя ОСОБА_5 № 2048, зобовязати відповідача здійснити перерахунок грошових коштів в сумі 107700 гривень з поточного рахунку відкритого на імя третьої особи - № 6615 на поточний рахунок відкритий на її імя( а.с. 18, 91).

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, її представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в уточненій позовній заяві обставини, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що банк діяв за ініціативою позивача, оскільки операція по перерахунку коштів 107700 грн. була здійснена саме клієнтом 22.01.2015 року з 15.50 год. по 15.53 год. В цей же день, але о 15.45 год. позивач особисто з іншого свого рахунку зняла 500 грн., хоча заперечує що в той день була у відділенні ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідно до постанови Правління Національного банку України відкликано банківську ліцензію, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року за № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банку з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року і задоволення вимог кредиторів здійснюється виключно в межах процедури ліквідації та порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», призначено уповноважену особу Фонду, якому делеговано всі повноваження ліквідатора - ОСОБА_4

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

ОСОБА_5 зазначила, що в січні 2015 року погодилась на пропозицію працівника ПАТ «Дельта Банк» укласти депозитний договір на суму 100000 грн. на три місяці і не знала, що 107700 грн. були перераховані з рахунку ОСОБА_3, яку в той день в банку не бачила, без відома останньої на її рахунок. Вказує, що не мала можливості по закінченню строку депозитного договору через введення тимчасової адміністрації перерахувати кошти позивачу. Вважає, що працівники банку порушили правила проведення банківських операції, зважаючи, що та той час банк вже було віднесено до категорії проблемних, тому позов має бути задоволений.

Суд дослідивши письмові докази по даній цивільній справі, цивільну справу № 473/1191/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами та не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка та за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, з 25 грудня 2013 року сторони знаходяться у договірних правовідносинах підставою виникнення яких є договір № 002-14520-251213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів ( а.с. 4-5).

Відповідно до його умов Банк відкрив на ім'я позивача поточний рахунок № 3794 і розмістив на ньому надані клієнтом 107 700 гривень.

22 січня 2015 року з рахунку № 3794, відкритого на ім`я ОСОБА_3 на рахунок третьої особи ОСОБА_5 відповідно до розрахункового документа- платіжного доручення № 44788651 було перераховано 107700 грн.( а.с.6).

Відповідно до положень ст. ст. 10-11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, та інших осіб, що мають рівні права та в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих зазначеними учасниками процесу.

Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до експертного висновку судово-почеркознавчої експертизи за № 808 від 17.08 2015 року, підпис від імені ОСОБА_3 у графі «підпис» платіжного доручення № 44788651 від 22 січня 2015 року виконаний не самою ОСОБА_3, а іншою особою ( а.с. 7-9).

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Відповідно до п 1.1. розділу 1 почеркознавча експертиза, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 зі змінами та доповненнями на час проведення експертизи, визначено, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

В судовому засіданні встановлено, що судово-почеркознавча експертиза за матеріалами досудового розслідування № 0001963 за ознаками кримінальних порушень, передбачених ч 1 ст. 358 КК України була проведена судовим експертом Миколаївського відділення ОНДІСЕ на підставі постанови слідчого МальченкоІ.О. від 12.08.2015 року.

Експертові було поставлено одне питання: ким саме, ОСОБА_3 чи іншою особою виконаний підпис в графі «підписи» платіжного доручення № 44788651.

Суд не може прийняти, як доказ висновок судово-почеркознавчої експертизи за № 808 від 17.08 2015 року, оскільки вважає, що не було додержано вимог законодавства при призначенні та проведенні експертизи та щодо достатності поданих експертові об'єктів дослідження.

По-перше, суд вважає, що в порушення п 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз з урахуванням складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, предмету злочину, субєкта та субєктивної сторони слідчим не були поставлені (сформульовані) експертові всі необхідні питання, які потребували зясування, приймаючи до уваги участь у зазначеній банківській операції, як третьої особи ОСОБА_5 так і банківських працівників ( працівника).

Крім того, суд вважає, що експертові, як порівняльний матеріал, не було надано належної кількості об'єктів дослідження, як вільних так і експериментальних зразків підпису особи, яка підлягає ідентифікації.

Відповідно до п 1.3 зазначеної Інструкції вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов'язані з їх обставинами.

Так експертові було надано для дослідження, як вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 у електрографічній копії паспорта серії ЕО № 948938, виданого Вознесенським МВР УМВС України в Миколаївській області 18.09.2001 року, договір № 35110/14 про надання послуг з газопостачання, договір № 002-14520-2512113 від 25 грудня 2013 року про надання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «myDELTA, опитувальника клієнта фізичної особи від 26 грудня 2013 року, тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки тарифного пакету «Ощадна картка № 1 Debit, тобто 5 зразків.

Відповідно до п 1.8. Інструкції, як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5 - 8 аркушів.

Пунктом 1.9. визначено, що у разі, якщо необхідно встановити, чи виконаний підпис від імені певної особи іншою особою, надаються вільні та експериментальні зразки почерку та підписів обох осіб. При цьому додатково відбираються експериментальні зразки почерку передбачуваного виконавця не менше ніж на 10 - 15 аркушах у вигляді записів прізвища та ініціалів особи, від імені якої виконано підпис.

Також суд враховує, що умовно-вільні зразки почерку, що виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв'язку з її обставинами експертові взагалі не надавались.

Щодо експериментальних зразків підпису ОСОБА_3А то на дослідження вони надавались на 3-х аркушах.

До того ж, у висновку судово-почеркознавчої експертизи відсутнє посилання на врахування такої обставини, як до якої групи за віком належить виконавець рукописного тексту, що відповідно до п 1.12. зазначеної Інструкції слід було вказати при встановлені органом (особою), який призначив експертизу, тобто у разі виконання рукописного тексту особою похилого або старечого віку потрібно надати відомості про рік її народження і стан здоров'я на момент можливого виконання об'єкта почерку, що досліджується, тоді як в матеріалах справи наявне пенсійне посвідчення позивача, отримане нею за віком( а.с.3).

З урахуванням зазначеного суд не може прийняти висновок судово-почеркознавчої експертизи за № 808 від 17.08 2015 року, як доказ на підтвердження вимог позивача ОСОБА_3

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що переказ коштів від ОСОБА_3 на рахунок третьої особи відбувся 22.01.2015 року о 15.53 год., а в той же день о 15.45 год. позивач відповідно до заяви на видачу готівки за № 44787942 через касу ПАТ «Дельта Банк» отримала кошти у розмірі 500 грн. з іншого рахунку ( а.с. а.с. 40 цивільна справа № 473/1191/15-ц).

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала присутність позивача в той день у Вознесенському відділенні банку та здійснення переказу у сумі 107 700 гривень з рахунку № 3794 на рахунок ОСОБА_5, до чого суд ставиться критично, зважаючи на наявність вказаної заяви на видачу готівки та випискам по транзакціям, тому вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню ( а.с. 38-41 цивільна справа № 473/1191/15-ц).

Крім того суд має врахувати наступні обставини.

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» строком на три місяці з 03 березня до 02 червня 2015 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51, а саме: п. 2 цього рішення викладено у такій редакції: «Тимчасову адміністрацію запровадити строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 серпня 2015 року № 147 продовжені строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» по 02 жовтня 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 р. прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

02 жовтня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, ч. 1 ст. 36 цього Закону встановлено, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно із п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону обмеження встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч. 1 ст. 26 Закону України).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 цього Закону уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З огляду на положення п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 та п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог кредиторів за договорами банківського рахунку підлягають задоволенню в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та до витягу з Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 віднесена до 4 черги вимог кредиторів, якою передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів. ( а.с. 45).

Тобто, якщо вимога кредитора перевищує розмір гарантованої суми компенсації, така залишкова вимога відносить до спеціальної черги вимог, питання про задоволення яких переноситься на майбутнє.

Така вимога не є безумовною і її задоволення у повному обсязі залежить від обставин, що визначені ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, у звязку із застосуванням спеціальних механізмів врегулювання правовідносин та прав позивача із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 не обґрунтовані та такі, що не відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209-210, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від імені якого діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в особі ОСОБА_4 про визнання дій банку протиправними, зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Висоцька Г.А.