Справа №578/749/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження 22-ц/788/731/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2012 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір кредитної лінії №ВКЛ-2010580, відповідно до умов якого останній отримав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 30 травня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня, тобто 31 травня 2015 року, між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення (готель «Явір»), загальною площею 1805,7 кв.м., розташовані за адресою: 42400, Україна, Сумська область, Краснопільський район, смт. Краснопілля, вул. Перемоги будинок 17 на земельній ділянці, кадастровий номер :01:007:0452, загальною площею 0,2341 га.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2015 року становила 725153, 28 грн., що складалась із: заборгованості за простроченим кредитом в сумі 147543,62 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 63953,17 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення боргу в сумі 360070,64 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 137486,63 грн., а також трьох процентів річних від суми простроченого боргу 986,49 грн., трьох процентів річних від суми прострочених відсотків 112,73 грн. та суми заборгованості за штрафами 15000 грн., в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення за іпотечним договором шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки та визнати за ним право власності на це нерухоме майно.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_3.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ВКЛ-2010580 від 31 травня 2012 року в розмірі 725153,28 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом в сумі 147543,62 грн.; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 63953,17 грн.; заборгованості за пенею за несвоєчасне повернення боргу в сумі 360070,64 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 137486,63 грн.; трьох процентів річних від суми простроченого боргу в сумі 986,49 грн.; трьох процентів річних від суми прострочених відсотків в сумі 112,73 грн.; заборгованості за штрафами в сумі 15000,00 грн., звернуто стягнення за іпотечним договором від 31 травня 2012 року, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_5 за реєстровим номером 121, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме: нежитлові приміщення (готель «Явір»), загальною площею 1805,7 кв.м, що складається із: нежитлового приміщення (готель) літера А,ІІ загальною площею 1708,5 кв.м; топочної літера Б, загальною площею 21,9 кв.м, складських приміщень літера В, загальною площею 75,3 кв.м; вбиральні літера Г, павільйона літера Д, огорожі №1-3, замощення літера І, навісу літера Е, навісу літера Ж, навісу літера З, розташованих за адресою: 42400, Україна, Сумська область, Краснопільський район, смт. Краснопілля, вулиця Перемоги будинок 17, які розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :01:007:0452, загальною площею 0,2341 га, яка передана ОСОБА_2 в користування на підставі договору оренди землі №26 від 24 лютого 2012 року, укладеного між Краснопільською селищною радою та ОСОБА_2, зареєстрованого у Краснопільській селищній раді 24 лютого 2012 року за №26, вартістю 2653315,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 3654 грн.

Вказане рішення суду в частині визначення судом до стягнення розміру неустойки і, відповідно, загального розміру заборгованості за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, в оскаржуваній частині, відповідач, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру нарахованої неустойки та загального розміру заборгованості за кредитним договором, зменшивши розмір неустойки з 576510,44 грн. до розміру основної заборгованості за кредитом разом із нарахованими трьома процентами річних, а саме: до 148642,84 грн. і, відповідно, визначити загальний розмір забезпечених іпотекою вимог в розмірі 297285,68 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що сума неустойки, яка складається з двох видів пені та штрафу у загальному розмірі 576510,44 грн. є значно вищою у порівнянні з розміром заборгованості за кредитом разом із нарахованими трьома процентами річних. Однак, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, безпідставно не задовольнив його прохання і не застосував до спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки.

Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за простроченим кредитом в сумі 147543,62 грн.; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в сумі 63953,17 грн.; трьох процентів річних від суми простроченого боргу в сумі 986,49 грн.; трьох процентів річних від суми прострочених відсотків в сумі 112,73 грн., щодо стягнення пені та штрафу, а також в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги та пояснення представника позивача ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_7 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір кредитної лінії за № ВКЛ-2010580, відповідно до умов якого останньому були надані у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 24,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 30 травня 2015 року (а.с.24-26).

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором сторони того ж дня, тобто 31 травня 2015 року, уклали іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення (готель «Явір»), загальною площею 1805,7 кв.м, що складається із: нежитлового приміщення (готель) літера «А», ІІ загальною площею 1708,5 кв.м; топочної літера «Б», загальною площею 21,9 кв.м, складських приміщень літера «В», загальною площею 75,3 кв.м; вбиральні літера «Г», павільйона літера «Д», огорожі №1-3, замощення літера «І», навісу літера «Е», навісу літера «Ж», навісу літера «З», які розташовані за адресою: 42400, Україна, Сумська область, Краснопільський район, смт. Краснопілля, вулиця Перемоги будинок 17 на земельній ділянці, кадастровий номер :01:007:0452, загальною площею 0,2341 га, яка передана іпотекодавцю в користування на підставі договору оренди землі №26 від 24 лютого 2012 року, укладеного між Краснопільською селищною радою та ОСОБА_2, зареєстрованого у Краснопільській селищній раді 24 лютого 2012 року за № 26 (а.с.28-30).

Пунктами 7.2, 7.4.1 іпотечного договору від 31 травня 2012 року передбачено, що сторони домовились про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

А саме: у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець підписанням цього іпотечного договору підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель для здійснення такої оцінки. Витрати щодо здійснення такої оцінки предмета іпотеки несе іпотекодавець.

Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття ним одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотеко держателя (придбання предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору, кредитного договору та чинного законодавства України.

Як визнано позивачем у розрахунку заборгованості, останнє погашення за кредитним договором відбулось 09 жовтня 2014 року в сумі 352456,38 грн., після чого відповідач до закінчення дії кредитного договору ніяких коштів не сплачував (а.с.6-7, 171).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором у нього за розрахунками позивача станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість в сумі 725153,28 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим кредитом в сумі 147543,62 грн.; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в сумі 63953,17 грн.; пені за несвоєчасне повернення боргу в сумі 360070,64 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 137486,63 грн.; трьох процентів річних від суми простроченного боргу в сумі 986,49 грн.; трьох процентів річних від суми прострочених відсотків в сумі 112,73 грн.; а також заборгованості за штрафами в сумі 15000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та рухом коштів по рахунку відповідача (а.с.6-7, 8-14).

07 серпня 2015 року банк направив відповідачу ОСОБА_2 вимогу про погашення протягом 30 днів з моменту направлення претензії заборгованості за кредитним договором № ВКЛ-2010580 від 31 травня 2012 року, в якій попередив, що у разі невиконання зазначеної вимоги зі спливом зазначеного строку банк розпочне стягнення суми заборгованості за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, нарахованих відповідно до норм чинного законодавства та умов кредитного договору, а також розпочне процедуру звернення стягнення на майно, передане в іпотеку банку в рахунок забезпечення виконання зобовязань ФОП ОСОБА_2 за кредитним договором. Вказана вимога банку була отримана відповідачем, однак залишилася без задоволення (а.с.162-163, 164).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає погашенню в порядку, передбаченому статтями 33, 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом набуття позивачем, як іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки. При цьому, суд зазначив, що відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобовязання, тому, на думку суду, стягненню підлягає й неустойка у вигляді штрафів і пені.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо відсутності підстав для зменшення стягнутої з відповідача неустойки колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому, положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Вказана правова позиція щодо права суду на зменшення неустойки викладена також у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-1120цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з п.9.1 укладеного між сторонами договору кредитної лінії від 31 травня 2012 року № ВКЛ-2010580, за прострочення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 3% від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п.1.1, 1.3, 2.3, 2.5, 3.3, 3.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Виходячи з п.9.2 вказаного договору, за ненадання позичальником кредитору у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обовязковість надання яких передбачено цим договором (в тому числі документів за вимогою кредитора, а також у будь-яких інших випадках обовязкового надання документів), а також за неповідомлення позичальником кредитора про факти, зазначені в п.п.5.1 5.12 цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 3% від загальної суми отриманих кредитних коштів.

ПАТ «Дельта Банк» стосовно відповідача нараховано пеню за несвоєчасне повернення боргу в сумі 360070,64 грн., пеню за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 137486,63 грн., а також штраф в сумі 15000 грн., а всього загальний розмір неустойки становить 512557,27 грн. (360070,64 грн. + 137486,63 грн. + 15000 грн.), в той час як заборгованість по сплаті кредиту та процентів за його користування разом із нарахованими трьома процентами річних становить 212596,01 грн. (147543,62 грн. + 63953,17 грн. + 986,49 грн. + 112,73 грн.), тобто розмір нарахованої неустойки більше, ніж на 50% перевищує розмір нарахованої заборгованості по тілу кредиту, процентам за користування кредитом разом з трьома процентами річних.

Отже, установивши вказані обставини, які мають істотне значення, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, а також те, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки на вказану позивачем загальну суму заборгованості, з урахуванням пені і штрафу, розмір яких значно більший від розміру самої заборгованості за тілом кредиту та процентів, будуть порушені права відповідача ОСОБА_2, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України, про що просив відповідач, і, таким чином, зменшити розмір неустойки до розміру заборгованості за кредитним договором разом з трьома процентами річних, тобто до 212596 грн. 01 коп. (заборгованість за тілом кредиту 147543,62 грн. + заборгованість по процентам 63953,17 грн. + три проценти річних 986,49 грн. + 112,73 грн.)

Відповідно, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за простроченим кредитом в сумі 147543,62 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 63953,17 грн., трьох процентів річних від суми простроченого боргу в сумі 986,49 грн., трьох процентів річних від суми прострочених відсотків в сумі 112,73 грн., а також з урахуванням зменшеного розміру пені в сумі 212596,01 грн. становитиме 425192 грн. 02 коп. (147543,62 грн. + 63953,17 грн. + 986,49 грн. + 112,73 грн. + 212596,01 грн.), а не 725153,28 грн., як визначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення в оскаржуваній частині з порушенням норм матеріального і процесуального права, а його висновки в цій частині не в повній мірі відповідають обставинам справи, тому вказане рішення суду в частині визначення розміру нарахованої неустойки та загального розміру кредитної заборгованості необхідно змінити, зменшивши розмір неустойки з 512557,27 грн. до розміру основної заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по відсоткам разом із нарахованими трьома процентами річних, тобто до 212596,01 грн. і, відповідно, визначити загальний розмір заборгованості за кредитним договором в розмірі 425192,02 грн., а не 725153,28 грн., як визначив суд першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 58,63% (425192,02 грн. * 100% / 725153,28 грн.), тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2142,34 грн. (3654 грн. * 58,63%), а не 3654 грн., як визначив суд першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору також необхідно змінити.

Крім того, враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог на 41,37% (100% - 58,63%), тому відповідачу підлягає поверненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а саме: в сумі 1662,83 грн. (4019,40 грн. * 41,37%), який необхідно стягнути з позивача на його користь, оскільки на момент подачі апеляційної скарги підстава, за якою позивача було звільнено від сплати судового збору, відпала.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.п.3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року в даній справі в частині визначення розміру нарахованої неустойки та, відповідно, загального розміру заборгованості за кредитним договором №ВКЛ-2010580 від 31 травня 2012 року змінити, зменшивши загальний розмір неустойки з 512557 грн. 27 коп. до 212596 грн. 01 коп., а загальний розмір заборгованості за кредитним договором до 425192 грн. 02 коп., а не 725153 грн. 28 коп., як визначив суд першої інстанції.

Рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року в даній справі в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2142 грн. 34 коп., а не 3654 грн., як визначив суд першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 1662 грн. 83 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -