У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, визнання реєстрації договору довічного утримання недійсною за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з указаним позовом до суду посилаючись на те, що 01 грудня 2007 року спадкодавцем ОСОБА_3 було складено заповіт, згідно якого остання здійснила розпорядження на випадок своєї смерті на все своє майно, де б воно не було і з чого вона не складалося, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі земельну ділянку площею 0,0429 га, що надана для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства та розташована по АДРЕСА_1, заповідала позивачу. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 та про що книзі реєстрації смертей 06 грудня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 209. За п'ять років до складання указаного заповіту 11 листопада 2002 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., за реєстровим № 2672.

Згідно договору довічного утримання ОСОБА_2 зобов'язувався надавати ОСОБА_3 довічне матеріальне забезпечення. З огляду на те, що ОСОБА_2 не виконував взяті на себе обов'язки, ОСОБА_3 не бажаючи наділяти ОСОБА_2 будь-яким своїм майном, уповноважила її довіреністю від 30 жовтня 2007 року звернутися до Трускавецького міського суду із позовною заявою про розірвання вказаного договору довічного утримання. Однак через смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалою Трускавецького міського суду від 24 грудня 2007 року провадження у справі було закрито.

ОСОБА_2, маючи на руках договір довічного утримання, звернувся до Трускавецького міського суду із позовною заявою про визнання заповіту недійсним. 30 листопада 2009 року рішенням у справі № 2-34/09 йому відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту.

28 січня 2008 року ОСОБА_1 подала в Трускавецьку державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 На день смерті спадкодавцеві ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 20 травня 1966 року, виданого Наганцевим М.П., нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори, належала 1/3 частина будинку АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 жовтня 1979 року, виданого державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Білавка Л.М. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є його дружина ОСОБА_3 Спадкове майно, на яке було видано свідоцтво, складалося з 1/3 частини будинку АДРЕСА_1. Таким чином, на день своєї смерті ОСОБА_3 була власником 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого на ім'я ОСОБА_3, на підставі рішення від 17 квітня 1997 року № 87 Трускавецької міської ради ОСОБА_3 на день своєї смерті була власником земельної ділянки площею 0,0429 га за адресою: АДРЕСА_1.

16 травня 2014 року позивач звернулася в Трускавецьку державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Їй було відмовлено в зв'язку із тим, що в спадковій справі заведеній на ім'я ОСОБА_3 міститься договір довічного утримання, що змусило її звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Вказане нерухоме майно у вигляді 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідачем було зареєстровано на праві приватної власності Дрогобицьким КМБТІ та ЕО 09 червня 2007 року реєстровий № 19153922 згідно ст. 227 ЦК України, яка безпосередньо вказана в самому договорі довічного утримання, тобто на момент, коли відчужувач ОСОБА_3 була ще живою, оскільки померла лише ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак дана норма, а саме ст. 227 ЦК України, ніяким чином не відноситься до реєстрації нерухомого майна, за таких обставин реєстрація договору довічного утримання є недійсною, оскільки не відповідає ч. 4 ст. 334 ЦК України. Відповідно до ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання відповідно до ст. 334 ЦК України, яка регламентує, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, визнати реєстрацію договору довічного утримання недійсною.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 05 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на момент відкриття спадщини - день смерті ОСОБА_3 спірне домоволодіння не ввійшло у склад спадкового майна, оскільки воно було відчужено ще в 2002 році ОСОБА_2 і він набув на нього право власності на підставі договору довічного утримання.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позову,з указаних вище підстав.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова