Ухвала

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника ОСОБА_11, на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2011року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на вказану квартиру, яка була предметом іпотеки. Відповідачі вимог про звільнення квартири не виконують, а тому позивач звернувся до суду для вирішення спору.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що 01 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом 75 тис. дол. США. Зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором забезпечені договором іпотеки від 07 вересня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_7, за яким в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на вказаний предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частина 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15) від 24 червня 2015 року (справа № 6-447цс15), яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватися судами.

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки, придбана відповідачами не за рахунок отриманого кредиту, а тому судом, з урахуванням вищевказаної правової позиції Верховного Суду України, правильно зазначено, що відповідачі не можуть бути виселені з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки позивачем не надані відомості про інше постійне жиле приміщення, яке надається відповідачам одночасно з виселенням, то апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку про виселення відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку.

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок апеляційного суду відповідає встановленим обставинам справи, є законним і обґрунтованим, а наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують цей висновок суду.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк