провадження 2/331/162/2016
справа 331/8173/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи: ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, МКП «Основаніє», про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що, згідно з рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих у м.Запоріжжі №284 від 06.09.1976 року, їй було видано ордер серії А-1 №6309 на вселення разом із сім'єю (чоловіком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3) до двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 46,45 кв.м. та житловою площею 28,6 кв.м.

У 1976 році в сім»ї народилася друга дитина - дочка ОСОБА_4, а у 1994 році помер чоловік ОСОБА_2

Позивач завжди вчасно сплачувала за комунальні послуги за особовим рахунком, ще з 1977 року відкритим на її ім'я.

Будинок №7 по вул. Запорізькій у м. Запоріжжі обслуговує ЖЕД №20 колишнього КП «ВРЕЖО №2» - нині МКП «ОСНОВАНІЄ». У квартирі №71 зазначеного будинку ніколи з 1976 року, крім позивача та членів її сім'ї, ніхто зі сторонніх осіб не проживав і не був зареєстрованим.

У 2008 році позивач вирішила на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» скористатися своїм правом на приватизацію та приватизувати зазначену квартиру, в якій разом із сім'єю прожила на умовах найму з 1976 року, тобто, на той час, більше тридцяти років.

З метою приватизації квартири звернулася до відділу приватизації житла Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради. Відповідні документи у позивача були прийняті, оскільки квартира, як і весь будинок, повинні були перебувати у комунальній власності територіальної громади м. Запоріжжя. Орендному підприємству «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради було зроблено замовлення №73251 від 23.07.08 про виготовлення технічного паспорту на квартиру.

Однак, відповідно до відповіді ОП «ЗМБТІ» №7836 від 11.08.2008 року на ім'я начальника відділу приватизації, виготовити технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 не представилося можливим, оскільки ця квартира пройшла державну реєстрацію прав власності за якоюсь юридичною особою.

В подальшому, позивач звернулася до прокуратури міста ОСОБА_5 із відповідною скаргою, однак, їй було повідомлено, що цим питанням прокуратура міста ОСОБА_5 займатися не буде, оскільки це не входить до компетенції цієї прокуратури. Скаргу скерували до прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя, яка розпочала проводити перевірку, однак до логічного завершення її не довела.

Прокуратурою було встановлено (відповідь прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя від 11.11.2008 року №306-08), що відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 05.03.1993 року №112/3 виконавчим комітетом Запорізької міської ради, згідно з договором №1 від 20.01.1992 року про сумісну діяльність по відновленню житлових та нежитлових приміщень, юридичній особі «Запорізьке науково-виробниче товариство «Практик, ЛТД Ко» було передано у власність 11 квартир, серед яких була квартира АДРЕСА_1. В подальшому, на підставі договору №8 від 05.04.1993 року виконком Запорізької міськради продав (вже повторно) юридичній особі «Запорізьке науково-виробниче товариство «Практик, ЛТД Ко» цю ж квартиру. І цей договір був зареєстрований в ОП «ЗМБТІ» 20.05.1993 року.

Надалі, за договором купівлі-продажу нерухомості №349 від 30.12.1993 року юридичною особою «Запорізьке науково-виробниче товариство «Практик, ЛТД Ко» на універсальній біржі здійснено продаж зазначеної вище квартири ОСОБА_6, яка 29.01.1994 року видала довіреність, реєстровий №5-265, ОСОБА_7, уповноваживши останню укласти договір обміну від 03.02.1994 року.

За нотаріально посвідченим нотаріусом П'ятої Запорізької Державної нотаріальної контори ОСОБА_8 із реєстрацією у реєстрі за №5-300 та із скріпленням печаткою Четвертої Запорізької Державної нотаріальної контори договором обміну від 03.02.1994 року «Запорізьке науково-виробниче товариство «Практик, ЛТД Ко», в особі Щербакової, яка діяла за довіреністю від 27.01.1994 року за №017, обміняло квартиру АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, за останнім правочином із квартирою право власності на спірну квартиру є зареєстрованим за юридичною особою «Запорізьке науково-виробниче товариство «Практик, ЛТД Ко».

Додатково прокуратурою було встановлено, що юридичної особи «Запорізьке науково-виробниче товариство «Практик, ЛТД Ко» в Єдиному реєстрі підприємств та організацій України на обліку ніколи не значилося.

Наприкінці 2008 року позивач неодноразово зверталася із заявами як до правоохоронних органів, так і до Запорізького міського голови, в яких просила розібратися із ситуацією, що склалася, та повернути у судовому порядку спірну квартиру до власності територіальної громади міста ОСОБА_5, що змогло б поновити права позивача на приватизацію житла.

Після звернень пройшло близько семи років, і до сих пір нічого не змінилося.

Позивач з 1976 року на підставі ордера, виданого їй у встановленому порядку 08.09.1976 року, вселилася разом із родиною у квартиру АДРЕСА_1. З того часу та, фактично, на протязі 39 років добросовісно, безперервно та відкрито володіє зазначеною квартирою, сплачує кошти за комунальні послуги.

Позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали.

Представник Запорізької міської ради проти позову заперечує, пояснила, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту, Запорізька міська рада не є належним відповідачем, так як не є власником спірної квартири.

Представник МКП «Основаніє» у судовому засіданні 25.04.2016 р. відсутній. Надала письмові заперечення, аналогічні усним запереченням представника Запорізької міської ради.

Представники ТОВ «ЗМБТІ» і реєстраційної служби у судовому засіданні відсутні, хоча належним чином неодноразово були повідомлені про судові засідання. Причину неявки суду не повідомили. з заявами, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не звернулись заперечень на позов не надали.

Сторони не заперечують слухати справу у відсутності представників третіх осіб.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

судом встановлено, що житловий будинок № 7 по вул. Запорізька у місті Запоріжжя знаходиться на балансі МКП «ОСНОВАНІЄ» (цей факт сторонами не оспорюється), так як, після прийняття рішень Запорізькою міською радою «Про припинення діяльності підприємств шляхом приєднання» від 27.04.2012 р. № 5, «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» від 25.07.2012 р. № 6, міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ» є повним правонаступником КП «ВРЕЖО».

На підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради депутатів трудящих м. Запоріжжя № 284 від 06.09.1976р., позивачу було видано ордер № 6309 серії А-1 на вселення до квартири АДРЕСА_3, на підставі якого позивач разом з родиною вселилася до зазначеного приміщення.

У 1976р. позивач вселилась у квартиру № 71, яка належала до комунальної власності м. Запоріжжя, на законних підставах відповідно до статті 58 Житлового Кодексу Української PCP. Квартира належала територіальній громаді м. Запоріжжя та надана була позивачу у користування, а не у володіння, як того вимагає стаття 344 ЦК України. У свою чергу, ст. 317 ЦК України визначено зміст поняття права власності як володіння, користування та розпорядження майном. Тобто, визначення термінів володіння та користування законодавством розмежовано.

Згідно обставин викладених у позові, вбачається, що ОСОБА_1 стало відомо про зміну власника квартири № 71 після отримання відповіді ОП «ЗМБТІ» від 11.08.2008р., згідно якої право власності на об'єкт нерухомості зареєстровано за юридичною особою - «Практик, Лтд Ko».

На підставі листа прокуратури Жовтневого району міста Запоріжжя від 11.11.2008р. за № 306-8 та листа Прокуратури міста ОСОБА_5 за № 251-8 від 21.11.2008р., позивач був повідомлений про результати перевірок обставин викладених у зверненні ОСОБА_1, якій рекомендовано звернутися до суду на підставі ст. 344 ЦК України. Так як, на момент перевірки у 2008р. ОСОБА_1, яка проживала у спірній квартирі на праві користування, можливо не знала про зміну власника об»єкту нерухомості. У листі від 21.11.2008р. за № 251-08 заступник прокурора міста ОСОБА_5 Просветов наголошував «якщо заявник не має можливості звернутися до суду через тяжкий фізичний та матеріальний стан, вона має право звернутися до прокуратури Жовтневого району із заявою про представництво її інтересів у суді». Однак, як вбачається з обставин викладених у позові та матеріалів судової справи, позивач станом на 2008р. до прокуратури для представництва своїх інтересів у суді не зверталася. Однак, у позовній заяві поданої до Жовтневого районного суду у листопаді 2015р., через 7 (сім) років, ОСОБА_1 зазначає, що не мала можливості звернутися до суду з причин браку коштів, хоча правом на представництво прокуратури її інтересів у суді не скористалася із невідомих причин.

У свою чергу, ст. 344 Цивільного Кодексу України, на яку посилається позивач, передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном -протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 за № 5, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володілець має довести факти добросовісності, відкритості, безперервності й тривалості свого володіння.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Так, за змістом ст. 344 ЦК України володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, не знав про обставини, у зв»язку з якими виникло володіння чужою річчю і які не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 p., Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне.

Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

ОСОБА_1 дізналася про зміну власника квартири у 2008р., про що свідчать додані до позову копії листування та пояснення самого позивача. Отже, ОСОБА_1, починаючи з 2008р., достовірно знала, що квартира, у якій вона продовжувала проживати разом із сім'єю, належить на праві власності іншій юридичній особі. На момент вселення у спірну квартиру, позивач знала, що квартира АДРЕСА_4 належала до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Таким чином, ОСОБА_1 не набувала права володіння на спірну квартиру ні на момент вселення, ні на момент винесення рішень виконавчим комітетом Запорізької міської ради у 1992-1993р.р.

Позивачем вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Станом на 2016 рік рішення міськвиконкому Запорізької міської ради № 112/3 від 05.03.1993р. про передачу нерухомого майна юридичній особі «Практик, Лтд, Ко» не оскаржено, договір № 8 від 05.04.1993р. не визнано недійсним, право власності на квартиру АДРЕСА_5 за юридичною особою не скасовано.

Згідно інформації TOB «ЗМ БТІ», власником спірної квартири є юридична особа «Практик, ЛЛД, Ко». Таким чином, посилання у позовній заяві на ст. 335 ЦК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Згідно ордеру № 6309 серії А-1 від 08.09.1976р., право на вселення у квартиру АДРЕСА_6 було надано ОСОБА_1 на сім»ю із 3 членів родини.

Згідно довідки про реєстрацію від 02.11.2015р. № 620 ЦОА № 2 МКП «ОСНОВАНІЄ», за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1, 1950р.н., її дочка - ОСОБА_4, 1976р.н., онука - ОСОБА_9, 2000р.н.

Статтею 64 Житлового Кодексу Української PCP передбачено, що члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім»ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Виходячи, з позовних вимог, ОСОБА_1 просить визнати право власності на квартиру виключно за собою, тим самим, позбавляючи в подальшому права власності на спірну квартиру інших членів своєї родини, які зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1 та мають такі ж права на житло як і ОСОБА_1

Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 за № 5 визначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи з того, що квартира АДРЕСА_7 не належить до комунальної власності, а ОСОБА_1 ніколи не набувала права володіння на житло та, згідно інформації ЗМ БТІ, власником квартири на момент розгляду справи у суді є юридична фірма «Практик, ЛТД, Ко», право власності якої на спірну квартиру не оскаржувалося, заявлений у позові відповідач територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є неналежним відповідачем по справі. Згідно ст.33 ЦПК України, замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача суд може тільки за клопотанням позивача. Позивач і її представник на запит суду відмовились від заміни неналежного відповідача належним.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд вважає позов необґрунтованим, вимоги незаконними, тому у задоволенні позову відмовляє.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які були відсутні у судовому засіданні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Смолка І.О.