АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Винту Ю.М., Одинак О.О.

секретар: Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 березня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначав, що 24.01.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CVХ0RX36320146, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 7658,18 грн. на строк до 22.01.2009 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 10,1% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Вказував, що відповідач особистим підписом у заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування. Підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком

№22-ц/794/645/16. Головуючий у І інстанції Пилипюк І.В.

Категорія 19 Доповідач Перепелюк Л.М.

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та ОСОБА_1 кредитний договір. При укладанні договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України.

Зазначав, що банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач зобов'язання за договором належним чином до сьогодні не виконав, у зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно розрахунку станом на 21.01.2016 року складає 7658,20 грн.

Вважав, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони ОСОБА_1, мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів.

Датою 22.01.2009 року в договорі (заяві) №CVХ0RX36320146 визначено кінцевий строк виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язань в цілому.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за договором №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 21.01.2011 року по 21.01.2016 року у розмірі 46121,50 грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 гривень.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 березня 2016 року в позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішеннями, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом під час прийняття рішення порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, що призвело до неправильного вирішення справи. Просило рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.03.2016 року скасувати та задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - повністю.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно дослідив всі обставини, врахував докази по справі в їх сукупності і надав їм відповідну оцінку, тому просив в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, таким, що ґрунтується на обставинах справи, встановлених на підставі наданих сторонами доказів, та нормах матеріального права.

Так, судом встановлено, що згідно заяви позичальника від 24.01.2007 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CVХ0RX36320146, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 7658,20 грн., зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 22.01.2009 року, що підтверджується його копією.

Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

З кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року вбачається, що його сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідач порушив умови кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21.01.2016 року становила 261111,60 грн., з яких: 7658,20 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 75410,02 грн. заборгованість за відсотками (46121,50 грн. заборгованість по відсоткам за період з 21.01.2011 року по 21.01.2016 року); 4212,00 грн. заборгованість по комісії; 173831,38 грн. заборгованість з пені (10799,92 грн. сума погашеної пені в т.ч. списаної), що підтверджується розрахунком заборгованості.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вважав, що вони мають право на стягнення з боржника заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 21.01.2011 року по 21.01.2016 року в межах строку позовної давності, встановленому ст.257 ЦК України, у сумі 46121,50 грн.

Також вважає, що датою 22.01.2009 року у договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті простроченої заборгованості, а не кінцевий термін виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором та припинення зобов'язання в цілому. Зазначений договір не є розірваним чи припиненим.

Однак, посилання позивача на те, що дані правовідносини між сторонами не припинилися і тривають до повного погашення відповідачем кредиту, суд вважає безпідставним, оскільки це суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, згідно з якими строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно умов кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року банк надає позичальнику кредит на строк 24 місяці з 24.01.2007 року по 22.01.2009 року, тобто строк повернення кредиту визначено 22.01.2009 року.

Також судом встановлено та вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості, що ОСОБА_1 за період з 24.01.2007 року по 21.01.2016 року жодного платежу на виконання умов кредитного договору №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року не вносив.

В п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року зазначено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Хоча суд першої інстанції зіслався на ту обставину, що в кредитному договорі №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось і окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався, помилково, оскільки відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розтрочка») («Стандарт») такий визначений тривалістю 5 років, проте, з часу закінченням визначеного договором строку його виконання, тобто з січня 2009 року до подання позовної заяви пройшло 7 років, тобто строк позовної давності сплив.

Тому такий висновок суду не вплинув на його правильність.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVХ0RX36320146 від 24.01.2007 року в сумі 46121,50 грн. необхідно відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Посилання апеляційної скарги на порушення судом 1-ї інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, та неправильних висновків суду і недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, спростовуються вищенаведеними обставинами справи, підтвердженими належними та допустимими доказами, і нормами матеріальними права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:(підпис)

Судді: (підпис)

З оригіналом згідно: