АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2149/16 Головуючий 1 інст. - Нев'ядомський Д.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф.,

Івах А.П.,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» та Громадської організації «Центр Народного контролю та нагляду» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Регіон-Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» про визнання недійсним договору іпотеки та договорів про внесення змін до нього, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, 3-я особа: ПАТ «Регіон Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що між ним та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого він придбав у власність нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 сплативши за них 217000грн. Правовою підставою права власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення, продані нею за оспорюваним договором було заочне рішення Київського районного суду м. Харкові від 18 лютого 2008 року.

Так, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2011 р. вказане заочне рішення скасоване, а 26 грудня 2011р. Київським районним судом м. Харкова ухвалене рішення за позовом ОСОБА_4 до ХМР, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на реконструйовані нежитлові приміщення № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, з окремим входом, під офіс, загальною площею 106,6 кв.м., що розташоване в житловому будинку літ.«А-4», за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено. З цих підстав позивач вважає, що оскільки заочне рішення було скасоване, то у ОСОБА_4 не виникає права власності на нежитлові приміщення, а самі ці приміщення не набули статусу нежитлових у встановленому законом порядку, а відтак договір купівлі-продажу від 06.03.2008р. є недійсним правочином.

В судовому засіданні ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ПАТ «Регіон - Банк» про визнання недійсним договору іпотеки та договорів про внесення змін до нього, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що вона згодна із первісним позовом ОСОБА_3 в частині недійсності договору купівлі-продажу від 06.03.2008 р., і вважає, що подальший договір іпотеки щодо відчуженої нерухомості (квартири) не відповідає вимогам ч.1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на період укладення оспорюваного договору іпотеки від 21.03.2008 року і має бути визнаний судом недійсним, а сама квартира підлягає витребуванню із володіння її теперішнього власника ПАТ «Регіон-Банк». При цьому, вона заперечувала проти стягнення з неї на користь ОСОБА_3 вартості спірного нерухомого майна в розмірі 217000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення договір, укладений 06 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7,1-8, загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», які знаходяться в будинку, АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П. за реєстр. № 882. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 217000 грн.

Зустрічний позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсними укладені між ОСОБА_3 та ПАТ «РЕГІОН-БАНК» договір іпотеки №06-2-05-27/і від 21.03.2008р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. № 113; договір про внесення змін №1 від 19.05.2008р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. №196; договір про внесення змін №2 від 17.06.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. №255, договір про внесення змін №3 від 18.07.2008р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. № 376; договір про внесення змін № 4 від 01.10.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. № 505; договір про внесення змін № 5 від 13.10.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. № 508; договір про внесення змін №6 від 20.03.2009р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. № 70; договір про внесення змін №7 від 22.04.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Драгу Ю.Г. за реєстр. № 2227; договір про внесення змін №8 від 27.05.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. № 121; договір про внесення змін №9 від 24.06.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакіровою В.В. за реєстр. № 170. Скасовано державну реєстрацію права власності ПАТ «РЕГІОН-БАНК» на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7,1-8, загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», за адресою: АДРЕСА_1 Поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 Витребувано із володіння ПАТ «РЕГІОН-БАНК» на користь ОСОБА_4 приміщення квартири АДРЕСА_1, які у якості нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7,1-8 в літ. «А-4» були предметом договору іпотеки №06-2-05-27/і від 21.03.2008 р. та договорів про внесення змін до нього, укладених між ОСОБА_3 та ПАТ «РЕГІОН-БАНК», шляхом передачі приміщень в натурі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ПАТ «Регіон-Банк» звернулося з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, вказуючи на те, що судом не повно з'ясовані всі обставини, на які посилався ПАТ «Регіон-Банк», а також постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог та зустрічних позовних вимог відмовити.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, Громадська організація «Центр Народного контролю та нагляду» звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції у своєму рішенні посилався на те, що оскільки було скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 8.02.2008р., то договір купівлі-продажу від 06.03.2008р. є недійсним, а тому задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 із застосуванням наслідків у вигляді двосторонньої реституції, а також зустрічні віндикаційні вимоги з тих же підстав.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду 1 інстанції та вважає їх помилковими виходячи з наступного.

Згідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи із повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Матеріали справи свідчать, що згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого Харківською товарною біржею за №Н7-159 від 14.12.1994р. відповідачеві ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 площею 88,6 кв.м. Право власності ОСОБА_4 на вказане майно зареєстроване КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14.12.1994р., запис №П-2-5855.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 8.02.2008р. було визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, -8, загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», які знаходяться в будинку за номером АДРЕСА_1

06.03.2008р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П. за реєстр. №882, за яким продано нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3, -4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», які знаходяться в будинку за номером АДРЕСА_1

21.03.2008р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Регіон- Банк» був укладений договір іпотеки №06-2-05-27/і, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. за реєстр. №113, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3,1-4,1-5,1-6,1-7,1-8,загальною площею 106,6 кв.м., в літ.«А-4», які знаходяться в будинку за номером АДРЕСА_1

В подальшому між ОСОБА_3 та ПАТ «Регіон-Банк» були укладені: договір про внесення змін №1 від 19.05.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. за реєстр. №196; договір про внесення змін № 2 від 17.06.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В. В. за реєстр. №255, договір про внесення змін № 3 від 18.07.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. за реєстр. № 376; договір про внесення змін №4 від 01.10.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В. В. за реєстр.№505; договір про внесення змін №5 від 13.10.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. за реєстр. № 508; договір про внесення змін №6 від 20.03.2009р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. за реєстр. № 70; договір про внесення змін №7 від 22.04.2009р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Драгу Ю.Г. за реєстр. №2227; договір про внесення змін №8 від 27.05.2009р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В. В. за реєстр. №121; договір про внесення змін №9 від 24.06.2009р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакіровою В.В. за реєстр. №170.

Даними додатковими договорами вносилися зміни щодо розміру та строків виконання основного зобов'язання за кредитним договором, яке забезпечувалося іпотекою.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором 02.10.2010 р., на підставі договору іпотеки від 21.03.2008р. та договорів про внесення змін до нього, згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності ПАТ «Регіон-Банк» на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8,загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», за адресою:АДРЕСА_1 витяг про державну реєстрацію прав №28221265 від 02.12.2010р.

Згодом, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2011р. заочне рішення суду скасоване та 26 грудня 2011р. Київським районним судом м.Харкова ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на реконструйовані нежитлові приміщення № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, з окремим входом, під офіс, загальною площею 106,6 кв.м., що розташоване в житловому будинку літ. «А-4», за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12.08.2015р. апеляційну скаргу ПАТ «Регіон-Банк» було відхилено, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011р. та ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2011р. залишено без змін.

Позивач ОСОБА_3, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного приміщення, з доводами якого погодився суд 1 інстанції посилався на те, що оскільки заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 18.02.2008 р. скасовано і в позові відмовлено, то у ОСОБА_4 не виникло права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, загальною площею 106,6 кв.м., в літ. «А-4», які знаходяться в будинку за номером 8 (вісім), розташованому по АДРЕСА_1 При цьому зазначив, що вказане заочне рішення не має правових наслідків з моменту ухвалення, тобто з 18.02.2008р., а не з моменту його скасування 07.12.2011 р.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права. Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом. Через категорії «межі здійснення суб'єктивних цивільних прав» та «обмеження здійснення суб'єктивних цивільних прав» у законі встановлюється така поведінка власника, яка не суперечить актам цивільного законодавства.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Верховний Суд України у своєї Постанові від 21.05.2012р. по справі № 6-20цс11 зазначав, що порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи..

Також, відповідно до правової позиції, що висловлена Верховним Судом України 25 грудня 2013 року по справі № 6-94 цс13, зазначено, що у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право та суд повинен встановити чи дійсно порушуються права позивачів, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що скасуванням заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 18.02.2008 р. майнові права ОСОБА_3 ніяким чином не було порушено, оскільки останній як власник спірних приміщень повністю реалізував своє право власності на вищезазначене нерухоме майно, на підставі добровільного волевиявлення підписав договір купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-5; 1-6; 1-7; 1-8 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 від 06.03.08р., сплатив суму коштів по договору, зареєстрував за собою в КП «ХМБТІ» право власності 07.03.08р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 18024791, реєстраційний номер 141463.

В подальшому, 21.03.2008р. ОСОБА_3 передав нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1;1-2;1-3;1-4;1-5;1-6;1-7;1-8 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 в іпотеку банку, що підтверджується договором іпотеки № 06-2-05-27/і, у якості забезпечення його кредитного зобов'язання, згідно кредитного договору № 06-2-05-27 від 21.03.2008р. у сумі 1199998,11 гривень, які він отримав готівкою. Кредитне зобов'язання позивачем не було виконане, збільшене до суми, еквівалентній 1748554,80 гривень, що підтверджується заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29.03.2010р., яке до наступного часу не виконане, внаслідок чого банком було реалізовано своє право іпотекодержателя та звернуто стягнення шляхом набуття у власність предмет іпотеки за суму заборгованості, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №28221265 від 02.12.2010р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_3 було реалізовано його право власності у повному обсязі без будь-яких матеріальних збитків для нього, у зв'язку з чим ним втрачено право вимоги, а отже і немає підстав для отримання судового захисту. Оскільки ОСОБА_3 позбувся права власності на вказані нежитлові приміщення з 02.12.2010р., то у нього відсутнє право щодо спірних нежитлових приміщень, і тому рішення Київського районного суду від 26.12.2011року, на яке посилається позивач - як на підставу позову, не може порушувати його права, які у нього були у 2008 році, тому відповідно, немає чого захищати суду зараз.

Таким чином, суд 1 інстанції не надав належну правова оцінку наявності порушеного права у ОСОБА_3 на момент звернення останнього до суду з позовом.

Судом також безпідставно застосовано наслідок недійсності правочину - ст.216 ЦК України та вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму 217000 гривень, яка сплачена ним за придбану та зазначену вище нерухомість.

Колегія суддів вважає, що судом неправомірно застосована вказана норма права, оскільки ним вибраний неналежний спосіб захисту, бо ст.16 ЦК України не містить такого способу захисту порушеного права, як реституція; крім того було порушено правило, що кожна сторона має повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання такого правочину, тобто двостороння реституція.

Реституція може застосовуватись лише тоді, коли майно, передане за недіючим правочином залишається у його сторони. Якщо це майно переходить до третьої особи, у даному випадку до банку, то відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. способом захисту може виступати виключно віндикація майна (нерухомості). Так, в абз. 2,3 п. 10 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ зазначено: «Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК».

Крім того не підлягає задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 з наступних підстав.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.ч. 2 та 3 цієї статті положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч.І ст. 1213 ЦК України: набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Колегія суддів вважає, що судом 1 інстанції дана неправильна оцінка того, що спірна нерухомість вибула з володіння ОСОБА_4 поза волею останньої і тому вона має право витребувати, а ПАТ «Регіон-Банк» зобов'язаний повернути їй в натурі квартиру АДРЕСА_2 на підставі ст.ст. 388, 1212, 1213 ЦК України.

Навпаки, ОСОБА_4 у добровільному порядку та з власної волі відчужила ОСОБА_3 нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2008 року, отримала кошти за відчужене нерухоме майно у сумі, визначеній сторонами правочину, і тому відсутні підстави вважати її потерпілою та захищати її права шляхом витребування нерухомого майна у АТ «РЕГІОН-БАНК» на підставі ст.1212 ЦК України.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст.ст.10,11,58,59,60,303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення обох позовів, оскільки скасуванням заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 8.02.2008р. права позивачів, які свого часу як власники вільно розпорядилися своїм майном, ніяким чином порушено не було; власником приміщень є ПАТ «Регіон-Банк», який є добросовісним набувачем даних приміщень на підставі договору іпотеки та правомірність набуття ним права власності якого ніким не оскаржене.

За таких обставин, колегія суддів , перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1 інстанції, визнає, що рішення судом 1 інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні обох позовів.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» та Громадської організації «Центр Народного контролю та нагляду» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Регіон-Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» про визнання недійсним договору іпотеки та договорів про внесення змін до нього, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді - А.П. Івах

Н.Ф. Шевченко