АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/487/15-ц
Провадження № 22-ц/792/741/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - орган опіки та піклування Хмельницької та Рівненської міських рад, про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів та позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому зазначала, що вона та ОСОБА_3 з 08 серпня 2008 року по 27 лютого 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею. Після розірвання шлюбу разом не проживають. Протягом трьох років відповідач не повністю сплачує аліментів на доньку, не спілкується з нею, не приймає участі в її вихованні, не інтересується її розвитком, здоров'ям. Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 111621грн. 25 коп. та позбавити ОСОБА_3 Батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В заяві від 21 січня 2016 року про уточнення та зменшення розміру

позовних вимог ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 пеню за __________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Бацуца Т.М. Категорія: 48

Доповідач: Варвус Ю.Д.

прострочення сплати аліментів у розмірі 2796 грн. 41 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2796 грн. 41 коп. пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 279 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5 незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Вказує на те, що в судовому засіданні відповідачем не були спростовані її доводи, що він як батько не спілкується з дитиною та не проявляє ініціативи у такому спілкуванні; не бере участі у позашкільному розвитку дитини; не турбується про стан здоров'я дитини; перешкоджає у здійсненні можливості відвідування дитиною інших країн; не сплачує кошти на утримання дитини, що свідчить про фактичне ухилення від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню дитини. Судом не були взяті до уваги покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та не надано їхнім показам належної юридичної оцінки.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів не оскаржується, тому в силу ст.303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

жорстоко поводяться з дитиною;

є хронічними алкоголіками або наркоманами;

вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони з 08 серпня 2008 року по 27 лютого 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 березня 2012 року ОСОБА_3 зобов'язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч цьому, звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав з підстав ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позивачка не надала доказів його винної поведінки в цьому та свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками. Не здобуті такі докази і в судовому засіданні.

Між тим, судом встановлено, що, перебуваючи в шлюбі, сторони проживали до серпня 2012 року в місті Хмельницькому в належній відповідачу квартирі, перебували на його утриманні. Разом займались вихованням доньки ОСОБА_5. В серпні 2012 року позивачка забрала дитину і виїхала до місця свого попереднього проживання в місто Рівне, де створила нову сім'ю.

Після виїзду позивачки відповідач постійно намагався підтримувати стосунки з дитиною, декілька разів зустрічався з нею, періодично телефонував доньці, висилав подарунки, цікавився її життям, піклувався про її фізичний та матеріальний розвиток, надаючи матеріальну допомогу шляхом сплати аліментів та щорічну нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та розвитку. При цьому сама позивачка не сприяла йому в спілкуванні з дитиною, у зв'язку з чим він звертався з відповідною заявою до органу опіки та піклування.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, частково визнані позивачкою.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідач з 2014 року має постійне місце роботи, аліменти платить постійно, в більшій частині погасив заборгованість по аліментам, що утворилась до 2014 року.

Пленуму Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав ОСОБА_3 щодо доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено у відповідному висновку органу опіки та піклування виконкому Рівненської міської ради. Цей же висновок підтримали в судовому засіданні представники органу опіки та піклування виконкому Рівненської міських рад.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, у зв'язку з чим відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову в цій частині.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є безпідставним. Оцінку показанням даних свідків суд дав в сукупності з усіма добутими по справі доказами.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги і не впливають на законність судового рішення.

Суд першої інстанції всебічно та повно дослідив обставини справи, перевірив законність і обґрунтованість заявлених позовних вимог, правильно застосував норми права, тому підстав для скасування чи зміни його рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус