Справа № 645/657/16-ц
Провадження № 2/645/1034/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.,
при секретарі судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення про обставини викладені вище, проти постановлення заочного рішення на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечував.
Відповідач ОСОБА_3, відповідно до правил ст. 74 ЦПК України, неодноразово поштою викликалася у судове засідання за наявними у справі даними про її місце проживання, однак всупереч своїх процесуальних обовязків повістки не отримувала і при цьому ніяких заяв щодо зміни свого місця проживання до суду не надала, що свідчить про її відсутність за цією адресою, внаслідок чого за змістом абз. 5 ч.5 вказаної статті ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їй належним чином. Тому суд, у світлі вимог ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод і положень ст.157 ЦПК України, для забезпечення належного балансу процесуальних прав та обовязків сторін у справі вважає за можливе розглянути позов за відсутності відповідача.
У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином .
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Згідно положень норм ЦК України, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до правової позиції дотримується Верховний Суд України в Постанові від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, прийнятій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, яка у відповідності до положень ч.2 ст.214 Цивільного процесуального кодексу України підлягає обовязковому врахуванню судом першої інстанції при ухваленні рішення по справі.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з першої розписки від 15.12.2012 р., між сторонами був укладений договір, згідно умов якого ОСОБА_3 отримала у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 8000,00 доларів США, зобовязалася повернути до 27.07.2013 року.
У ході судового розгляду було встановлено, що зобовязання за договором позики відповідачем не виконано, як вбачається з розписки, відповідач зобовязався повернути кошти в зазначений строк, але свого зобовязання у визначений строк не виконав.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки борговий документ - розписка знаходиться у позивача, і відповідач не надав доказів того, що він сплатив борг, то суд вважає, що відповідач не повернув позику і вона підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 8000,00 доларів США.
За таких обставин, з врахуванням ст. 1053 ЦК України, суд приходить до висновку, оскільки борговий документ - розписка знаходиться у позивачки, і відповідачка не надала доказів того, що вона сплатила борг, то суд вважає, що відповідачка не повернула позику і вона підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі у розмірі 8000,00 доларів США.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Грошовою одиницею України, згідно ст.. 32 Закону України «Про ОСОБА_4 України» є гривня.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Обіг на території України та платіжним засобом інших грошових одиниць Законом забороняються.
Як вбачається з договору позики від 15.12.2012 року грошові кошти визначені в іноземній валюті, а саме в доларах США.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях.
Таким чином, станом на 04.05.2016 року, на час ухвалення рішення, за офіційним курсом НБУ 1,00 долар США дорівнює 2520,0907 грн., а тому загальна сума заборгованості відповідача становить 201600 грн.. 00 коп.
За положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільнюється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму борг і відсотки річних входять до складу грошового зобовязання, і не ототожнюються з санкціями за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ч. 1 ст.. 88 ЦПК України, згідно положення якої - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов за-доволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, в зв*язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 2172 грн.. 00 коп.
На підставі наведеного, керуючись вимогами ст.ст. 8, 10, 11, 14, 18, 59, 88, 209, 213-215, 218, 219, 224 ЦПК України, ст.ст. 231, 533, 545, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України , суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 19.02.2002 року на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2) сплачений судовий збір по 2172 (дві тисячі сто сімдесят дві) грн.. 00 коп.
В іншій частині відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: