Справа № 202/4242/14-ц
Провадження № 2/0202/43/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 квітня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у серпні 2012 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 30.11.2007 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 14.14099, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 360000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,00% на рік з кінцевим терміном повернення 01.12.2022 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_4 договорів поруки. Відповідачка ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 28.08.2012 року у розмірі 621266,24 доларів США, яка складається з: 333099,76 доларів США заборгованість за кредитом, 203467,60 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 55084,99 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 29582,62 доларів США штраф (процентна складова). Просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 14.14099 від 30.11.2007 року у розмірі 620014,68 доларів США, сплачений судовий збір та стягнути з відповідачів солідарно суму у розмірі 10000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково.

Ухвалою суду від 02.04.2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2012 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином.

Представник відповідачки ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що сума заборгованості вже була стягнута Мелітопольським міськрайонним судом, яким було звернуто стягнення на заставне майно.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання зявилася, проти задоволення позову заперечувала. Вважає, що позивачем пропущено строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України та на теперішній час порука є припиненою

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився. Причину неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився. Причину неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 14.14099 від 30.11.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 360000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,00% на рік з кінцевим терміном повернення 01.12.2022 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст. 1050 ЦК України.

Відповідачка неналежно виконувала умови договору, через що виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості станом на 28.08.2012 року у розмірі 621266,24 доларів США, яка складається з: 333099,76 доларів США заборгованість за кредитом, 203467,60 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 55084,99 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 29582,62 доларів США штраф (процентна складова).

Щодо стягнення з відповідачки штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднані до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладання на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_1 становитиме 591652,35 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушенням зобовязання боржником.

Згідно частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить вимогу до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Якщо кредитним договором не визначені інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком може бути несплата чергового платежу. В разі предявлення вимоги до поручителя, кредитор має звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України.

За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК є преклюзивним (припиняючим). Його закінчення є підставою для припинення поруки, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених статтями 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України. Враховуючи те, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобовязання поруки, права кредитора і обовязок поручителів по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого за межами передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку, бо з його закінченням припиняється матеріальне право.

Зобовязання за кредитним договором № 14.14099 від 30.11.2007 року забезпечено порукою згідно договорів поруки від 30.11.2007 року, укладеного з ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором почала виникати з лютого 2009 року. З даним позовом до суду банк звернувся 31.08.2012 року. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2, ОСОБА_3, як з поручителів.

Зобовязання за договором № 14.14099 від 30.11.2007 року було забезпечено порукою згідно договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк».

Ухвалою суду від 11 квітня 2016 року провадження в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості було закрито.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача стягується сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст. ст. 16, 215, 526, 549, 551, 553, 554, 610, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 79, 88, 208, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 14.14099 від 30.11.2007 року у розмірі 591652,35 доларів США, що за курсом НБУ складає 4727302,28 грн., яка складається з: 333099,76 доларів США заборгованість за кредитом, 203467,60 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 55084,99 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 3219 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко