Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на заочне рішення Любомльського районного суду Волинської області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним вище позовом, у якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») залишок вкладу з нарахованими процентами в розмірі 1 592 287 грн 70 коп., інфляційні втрати - 98 610 грн 28 коп., 3 % річних - 63 154 грн 22 коп., витрати на правову допомогу - 3 тис. грн, моральну шкоду - 5 тис. грн, всього 1 762 052 грн 01 коп.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 16 вересня 2014 року між нею та ПАТ «КБ «Надра», що є учасником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, предметом якого є розміщення вкладу в сумі 50 тис. доларів США на строк три місяці від дати надходження вкладу до 16 грудня 2014 року з виплатою банком 11,5 % річних. Крім того, 16 вересня 2014 року між нею та відповідачем був укладений інший договір № 2023870 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, предметом якого є розміщення вкладу в сумі 10 тис. євро на строк три місяці від дати надходження вкладу до 16 грудня 2014 року з виплатою 10% річних. За закінченням терміну дії вищевказаних договорів банк зобов'язаний був виплатити їй суму депозиту у розмірі 50 тис. доларів США та 10 тис. євро, однак зобов'язання не виконані в повному обсязі.

Ураховуючи наведене, просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 22 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 суму залишку вкладу у розмірі 1 329 154 грн 63 коп., невиплачені відсотки за договорами депозитів 36 776 грн 70 коп., інфляційні витрати 14 069 грн, 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання 5 725 грн 69 коп., всього 1 385 726 грн 12 коп. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що 16 вересня 2014 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений договір № 2023887 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ Базовий», згідно з яким остання передала банку грошові кошти в сумі 50 тис. доларів США. Строк розміщення вкладу - 3 місяці від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок, у разі внесення коштів у день підписання даного договору датою повернення вкладнику коштів є 16 грудня 2014 року.

Відповідно до квитанції від 16 вересня 2014 року ОСОБА_3 внесла на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 50 тис. доларів США (а. с. 8).

Крім того, 16 вересня 2014 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий», за умовами якого вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 днів після підписання договору передати, а банк зобов'язується прийняти вкладний рахунок в розмірі 10 тис. євро, строк розміщення вкладу - три місяці (а. с. 14).

Відповідно до квитанції від 16 вересня 2014 року з поточного рахунку ОСОБА_3 на депозитний рахунок у валюті перераховано 10 тис. євро (а. с. 13).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк порушив умови договору, тим самим позбавивши позивачку права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків із ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Постановою Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року з 06 лютого 2015 року у ПАТ «КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію, дія якої продовжена рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року до 05 червня 2015 року.

Суд першої інстанції не врахував зазначені вище положення Закону та не звернув уваги на те, що на момент ухвалення рішення (22 червня 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила стягнути з ПАТ «КБ «Надра» суму залишку вкладу з нарахованими процентами в розмірі 1 592 287 грн 70 коп., з яких:

- 1 295 460 грн 80 коп. (еквівалент - 49 998,49 доларів США) - невиплачений вклад за договором строкового банківського вкладу від 16 вересня 2014 року № 2023887;

- 293 600 грн (еквівалент - 10 тис. євро) - невиплачений вклад за договором строкового банківського вкладу від 16 вересня 2014 року № 2023870;

- 3 226 грн 95 коп. (еквівалент - 109,91 євро) - нараховані і несплачені проценти за договором № 2023870;

- суму інфляційних втрат - 98 610 грн 28 коп. за прострочення повернення коштів депозитів із 16 грудня 2014 року до 13 лютого 2015 pоку, тобто з урахуванням індексів інфляції за грудень 2014 року та січень 2015 року;

- 3 % річних - 63 154 грн 22 коп. за прострочення повернення коштів депозитів з 16 грудня 2014 року до 13 лютого 2015 pоку, тобто за 58 днів.

Заперечуючи проти позову, банк посилався на те, що в день закінчення строку вкладу (16 грудня 2014 року) сума у розмірі 50 тис. доларів США та нараховані за період з 16 вересня до 15 грудня 2014 року проценти у розмірі 1 205,13 доларів США згідно з умовами договору № 2023887 перерахована банком на поточний (картковий) рахунок позивача НОМЕР_2, відкритий у ПАТ «КБ «Надра». Залишок коштів на поточному (картковому) рахунку позивача НОМЕР_2 після часткової виплати готівкою станом на 13 лютого 2015 року склав 49 998,49 дол. США.

Також сума вкладу 10 тис. євро та нараховані за період з 16 вересня до 15 грудня 2014 року проценти 209,59 євро згідно з умовами договору № 2023870 перерахована банком на поточний (картковий) рахунок позивача НОМЕР_1, відкритий у ПАТ «КБ «Надра». Залишок коштів на поточному (картковому) рахунку позивача після часткової виплати готівкою станом на 13 лютого 2015 року склав 10 109,91 євро.

Однак суд не перевірив доводів ПАТ «КБ «Надра» про виконання договорів, проведення нарахування і перерахування на поточні рахунки позивача сум депозиту та процентів та не звернув уваги на те, що всі подальші відносини сторін регулюються нормами глави 72 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Таким чином, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Заочне рішення Любомльського районного суду Волинської області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик