Дата документу 23.05.2016
Справа № 320/6620/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» травня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі Левандовській О.М.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про порушення прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, а згодом з уточненим позовом, у якому просить визнати несправедливими та недійсними умови кредитного договору № 50008737 від 24 квітня 2013 року, укладеного між сторонами, зазначені в розділі «Основні умови кредиту» даного кредитного договору щодо визначення суми кредиту та додаткового кредиту, ціни автомобіля в еквіваленті до курсу долара США, а також умову щодо здійснення усіх платежів за кредитним договором у гривні у розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США; визнати несправедливими та недійсними умови Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50008737 від 24 квітня 2013 року, укладеного між сторонами, зазначені у пунктах (статтях) 1.1., 1.3., 1.3.1., 1.3.2., 1.3.3., 2.4. даних Умов; визнати недійсним графік погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору № 50008737 від 24 квітня 2013 року, укладеного між сторонами, оскільки вважає їх такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а також стягнути з відповідача витрати на оплату вартості судової економічної експертизи в сумі 8 000,00 грн.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених в письмових запереченням, згідно яких зазначив, що положення спірних умов кредитного договору відповідають нормам діючого законодавства та відповідач при укладанні вказаного договору з позивачем діяв на підставі та в межах норм діючого законодавства. Також, просив звернути увагу на те, що позивачем в уточненому позові було змінено і предмет і підставу позову. Крім того, просив відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Вислухавши доводи позивача та його представника адвоката ОСОБА_1, вивчивши заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наданих сторонами доказів, на обґрунтування позову та заперечень на нього, судом встановлено, 24 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 50008737, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в сумі 114 940,06 грн., що еквівалентно 14 110,00 доларів США та суму додаткового кредиту 35 158,15 грн., що еквівалентно 4 316,00 доларів США, строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 9,9% (змінна ставка відповідно до ст. 2.3 Загальних умов кредитування) на придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2013 року. Перший внесок за власні кошти в оплату автомобіля здійснено в еквіваленті 2 490,00 доларів США.

При цьому, договір між сторонами складають Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові умови та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношення кредиту.

Вирішуючи питання щодо відмови у задоволенні уточнених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування відповідач зобовязався надати позивачу кредит у сумі визначеній у Кредитному договорі, в українській гривні. В Кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Відповідно до п. 1.3. договору сторони погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Згідно п. 1.3.1. Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позивачем у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на день укладення Кредитного договору, у Графіку погашення кредиту. В подальшому позивач сплачує платежі в повернення кредиту відповідно до рахунків, виставлених відповідачем у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний на день виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей: сума основної заборгованості за Кредитним договором відображається в рахунках, наданих відповідачем, в українській гривні відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти станом на день укладення Договору; позитивне або невідємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку, та обмінного курсу іноземної валюти, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий в іноземній валюті.

Також, ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦПК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положення ст.ст. 524, 533 ЦК України є нормами-засадами, що підлягають застосуванню до усіх без виключення інститутів цивільного права, отже і розповсюджуються на правовідносини глави 71 ЦК України у сфері кредитування, зокрема і споживчого кредитування.

При цьому, позивач наголошує, що ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить прямої заборони на застосування еквіваленту іноземної валюти у договорі споживчого кредитування при наданні кредиту у національній валюті.

Отже, зазначена норма не може бути застосована у спірних правовідносинах, оскільки відповідачем було надано кредит позивачу у національній валюті українській гривні, що також підтверджено позивачем.

Тобто, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на визначення грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті.

Вказана правова позиція підтверджується Постановою Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14.

Згідно умов Кредитного договору, сума кредиту, у розмірі, погодженому сторонами, була надана позивачу в українській гривні, при цьому розмір платежів встановлено не в іноземній валюті, а в еквіваленті доларів США. Загальний розмір щомісячного платежу є таким, що погоджений сторонами у Графіку погашення кредиту та незмінним з моменту укладення Кредитного договору.

Загальний розмір щомісячного платежу є таким, що погоджений сторонами у Графіку погашення кредиту та незмінним з моменту укладення Кредитного договору.

При цьому, у першому рядку Графіку погашення чітко зазначено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування.

Пунктами 1.1., 1.З., 1.3.1. Кредитного договору визначені умови розрахунку та сплати щомісячного платежу у погашення Кредиту, що погоджені сторонами. Як положення Кредитного договору, так і щомісячні платежі у погашення Кредиту не можуть бути зміненими в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 9.5. Загальних умов кредитування підписання Загальних умов кредитування позивач підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позивач ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених Відповідачем.

Встановлення еквіваленту грошового зобовязання у доларах США в Кредитному договорі, жодним чином не призводить до того, що позивач зобовязаний повернути кредит у більшому розмірі, ніж отримав, адже позивач за умовами Кредитного договору отримав кредит у сумі, яка є еквівалентною певному розміру доларів США, та має повернути відповідну суму кредиту у гривні, яка є еквівалентною певному розміру доларів США на день сплати таких коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зазначене не суперечить ст. 1054 ЦК України та суті кредитних зобовязань, оскільки позивач має повернути відповідачеві грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Отже, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства України, підлягає застосуванню до кредитних правовідносин, в тому числі при виконанні зобовязань за Кредитним договором №50008737 від 24 квітня 2013 року, укладеного між сторонами.

Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26 червня 2015 року у справі щодо визнання кредитного договору укладеного із ТОВ «Порше Мобіліті» недійсним зазначив: «Суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору. Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (правова позиція Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14)».

Отже, ст.ст. 524, 533 ЦК України не суперечать нормам ст.ст. 1049, 1054, ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягають застосуванню до правовідносин споживчого кредитування.

Крім того, у Графіку погашення кредиту не прописані чіткі розміри щомісячних платежів у доларах США, а визначені відповідні еквіваленти щомісячних платежів, які використовуються при їх розрахунку, що відповідає умовам Кредитного договору, зокрема п. 1.3. та нормам чинного законодавства, які передбачають можливість визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.3.1. Договору розмір платежів, що підлягають сплаті позивачем у повернення Кредиту та Додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на день укладення Договору, у Графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною Договору. В подальшому Позивач мав сплачувати платежі у повернення Кредиту відповідно до виставлених Відповідачем рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у Договорі.

При цьому, у першому рядку та наприкінці Графіку погашення чітко зазначено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування.

Загальний розмір щомісячного платежу є фіксованим, таким, що погоджений сторонами у Графіку погашення кредиту та залишається незмінним та становить після укладення Додаткової угоди еквівалент у гривні 371,62 доларів США за обмінним курсом, що є чинний на момент виставлення рахунка.

Отже, Графік погашення кредиту, що є невідємною частиною договору, відповідає вимогам Цивільного кодексу України, нормам Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 Цивільного кодексу України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Принцип добросовісності передбачає добросовісну, належну поведінку при виникненні та виконанні зобов'язання - вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобов'язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та не порушення прав інших осіб.

Принцип справедливості передбачає таку поведінку кожної із сторін зобов'язання по відношенню до своїх прав і обов'язків, яка б виключала необ'єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін стосовно одна одної.

Відповідачем при укладені Кредитного договору з позивачем було дотримано принцип добросовісності та положення пунктів 1.3., 1.3.1. Загальних умов кредитування відповідають принципам справедливості та нормам законодавства України, виходячи з наступного: сторони в п. 1.3. Загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення Кредиту відображають справедливу вартість Кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту: при цьому для розрахунку використовується обмінний курс. чинний на момент виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти, чинного на момент виставлення рахунка, та обмінного курсу на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього договору.

Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року за результатами розгляду за касаційною скаргою позичальника на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року, де зазначено, що «...Суди вірно дійшли висновку, що відповідачем, дотримано принцип добросовісності, оскільки сторони в п. 1.3 Загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом, на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти...».

Таким чином, коригування суми процентів відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як позивача, так і відповідача, а, отже, відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Крім того, волевиявлення позивача щодо укладання Кредитного договору було вільним, що підтверджується матеріалами справи. Позивач за власної ініціативи звернувся до відповідача з проханням щодо надання кредиту.

Отже, Кредитний договір було укладено між сторонами без застосування насильства, обману чи зловживання довірою.

До того ж, загальний розмір щомісячного платежу є фіксованим, таким, що погоджений сторонами у Графіку погашення кредиту та залишається незмінним та з моменту підписання Додаткової угоди становить еквівалент у гривні 391,36 дол. США за обмінним курсом, що є чинний на момент виставлення рахунку.

Відповідно до умов Договору загальний розмір щомісячного платежу не може бути збільшений або зменшений виключно на власний розсуд відповідача.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору позивач має право в будь-який час достроково повернути Кредит у повному обсязі або у його частині.

У разі дострокового повернення суми кредиту, що залишилась невиплаченою, враховуючи п. 1.3.1. Кредитного договору відповідач здійснює розрахунок залишку Кредиту з урахування погодженого сторонами обмінного курсу банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до залишку суми кредиту в еквіваленті доларів США, що залишилась невиплаченою відповідно до Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний на момент виставлення рахунка.

При цьому будь-якої плати за дострокове повернення суми кредиту не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положення Кредитного договору не передбачають будь-яких додаткових витрат позивача, а, отже, відповідають принципам справедливості та добросовісності.

Також, сторони погоджуються, що кошти у повернення Кредиту відображають справедливу вартість Кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Кредитному договорі. При здійснені розрахунків за Кредитним договором застосовується як позитивне так і відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями.

Окрім того, положення Кредитного договору не мають таких ознак несправедливих умов договору як: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки відповідно до п. 1.1. Загальних умов кредитування Сторони погодили, що Відповідач зобовязується надати Позивачеві кредит у сумі визначеній у Кредитному договорі, в українських гривнях.

Окрім того, жодна з умов Кредитного договору не передбачає можливості відповідача змінювати умови договору на власний розсуд.

При цьому, відповідно до п. 9.5., 9.6. Загальних умов кредитування підписання Загальних умов кредитування позивач підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив позивача із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також те, що позивач ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем.

До того ж, валютні ризики, що можуть виникнути внаслідок виконання сторонами умов Кредитного договору рівномірно розподіляються між сторонами, адже коливання курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти можливе як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення.

Отже, позивач свої підписом на кожному аркуші Кредитного договору підтвердив той факт, що йому були розяснені усі умови кредитування.

Крім того, відповідачем додатково було наголошено, що Нацкомфінпослуг було проведено планову виїзну комплексну перевірку діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за період діяльності з 30 вересня 2010 року по 30 вересня 2013 року, за результатами якої Нацкомфінпослуг не було виявлено жодних порушень в діяльності відповідача з питань надання фінансових послуг, що підтверджується Актом № 220/15- 4 ФП від 06 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» одним і звидів фінансових послуг визначено послугу із надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, без розмежування такої послуги залежно від того чи є такі кошти власними чи залученими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитною установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг

Діяльність відповідача узгоджується з нормами чинного законодавства України.

Відповідач має статус фінансової установи, яка зареєстрована відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Так, відповідно до ст. 6 Розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» (далі за текстом - «Положення») юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру.

Згідно ст. 7 Розділу 1 Положення документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво.

Стаття 8 Розділу 1 вищезазначеного Положення містить положення Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва.

02 липня 2009 року було прийнято розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про схвалення рішення про видачу Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (належним чином, засвідчена копія Свідоцтва міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.3. Розділу 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. № 4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами» діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії.

Отже, на підставі вищезазначеного, відповідач, набувши статусу кредитної установи відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно до Статуту юридичної особи, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, а також чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положення «Про Державний реєстр фінансових установ», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 № 41 (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 № 4368), а також Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. № 4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами».

Окрім цього, згідно ч. З, 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» уповноважені банки та інші фінансові установи, національний оператор поштового зв'язку, що одержали генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення операцій, пов'язаних з торгівлею іноземною валютою, мають право відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

При цьому, в своєму листі № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року «Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті» Національний банк України у зв'язку з запитами банків з питання щодо правомірності укладання кредитних договорів в іноземній валюті повідомив, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Однак, враховуючи те, що відповідач в межах своєї діяльності не відкриває на території України пункти обміну іноземних валют, не надає та не одержує кредити в іноземній валюті, він має право здійснювати свою діяльність з надання фінансових кредитів без отримання генеральної та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Отже, Кредитний договір укладений між Сторонами в рамках чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання положень спірного договору недійсними.

Що стосується твердження позивача про те, що кредитний договір передбачає здійснення валютних операцій, то дане посилання спростовується наступним.

У відповідності до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» надано визначення «валюта України», «іноземна валюта» і «валютні операції», зокрема:

- «валюта України» розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України;

- «іноземна валюта» розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах;

«валютні операції»:

- операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України;

- операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності;

операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Відповідно до Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженою Постановою НБУ від 10.08.2005 р. № 281 валютна операція - це операції, повязані з переміщенням або переходом права власності на валютні цінності. За умовами проведення валютні операції поділяють на:

- «тод» - операція за договором, умови якого передбачають виконання цієї операції в день укладення договору;

- «том» - операція за договором, умови якого передбачають виконання цієї операції в перший робочий день після дня укладення договору;

- «спот» - операція за договором, умови якого передбачають виконання цієї операції на другий робочий день після дня укладення договору;

- «своп» операція за договором, умови якого передбачають купівлю (продаж, обмін) іноземної валюти зі зворотним її продажем (купівлею, обміном) на певну дату в майбутньому з фіксацією умов цих операцій (курсів, обсягів, дат валютування тощо) під час укладення договору;

-«форвард» - операція за форвардним договором, умови якого передбачають виконання цієї операції (з поставкою валюти за форвардним договором) пізніше ніж на другий робочий день після дня укладення договору.

Кредитний договір № 50008737 від 24 квітня 2013 року не підпадає під жоден із різновидів валютних операції, отже відповідач у свої діяльності не використовує валютні операції.

Крім того, згідно статей 57, 59 ЦПК України, доказами у справі є які-небудь фактичні данні, на підставі яких базуються вимоги, заперечення сторін, і інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновками судових експертів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими доказами.

Для вирішення питання по суті спору, за клопотанням позивача, відповідно до ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року була призначена судова експертиза фінансово-кредитних операцій, за результатами якої суду було надано висновок експерта № 105/03-16.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен зясувати:- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - достатність поданих експертові обєктів дослідження;- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Враховуючи надані експертом відповіді на питання, суд вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є некоректними із застосуванням припущень щодо тих чи інших обставин, та в повному обсязі спростовуються вищенаведеним.

Слід наголосити, що суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача, що в уточненому позові позивач змінює предмет і підставу позову, оскільки позов було уточнено після проведення судової експертизи фінансово-кредитних операцій, та в звязку з встановленням під час розгляду додаткових обставин позивач посилався на них як на одну з підстав позову, при цьому не змінюючи ані предмета, ані підстав позову.

Таким чином, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд приходить до висновку що в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про порушення прав споживачів коштів слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на оплату вартості судової економічної експертизи, суд, з урахуванням того, що у задоволенні позову вирішено відмовити, вважає що дана вимога позивача також не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог відповідача щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Виходячи з наданих відповідачем доказів на підтвердження понесених витрат, суд вважає, що сума, заявлена позивачем в розмірі 10 000 грн., не підтверджена відповідними розрахунками, в розумінні погодинної оплати послуг, крім того ані заява про відшкодування судових витрат, ані копія договору про надання юридичних послуг не містить підпису відповідача, а тому відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 509, 524, 533, 626, 627, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2 ч. 1 ст. 1, ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», ст.ст. 15, 57, 59, 61, 88, 107, 154, 208, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про порушення прав споживачів відмовити повністю.

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про відшкодування судових витрат відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко