Номер провадження: 22-ц/785/2385/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ренійської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, Ренійської районної державної нотаріальної контори, третя особа Комунальне підприємство «Ренійське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_3, Ренійської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, Ренійської районної державної нотаріальної контори, третя особа КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 22.03.1989 р. померла його мати ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з ? частин житлового будинку № 38 з надвірними спорудами. За життя заповідального розпорядження мати ОСОБА_5 не залишила. Також зазначив, що про смерть матері він не знав, так як на той час знаходився у відрядженні за межами України, та його ніхто про смерть матері не сповістив, а тому подати заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців, він не міг з поважних причин. В звязку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 27 липня 2011р. йому було надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, дане рішення набрало чинності. На підставі цього рішення, він подав до Ренійської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері, тобто прийняв спадщину, яка складається з ? частини житлового будинку, який розташований за адресою: м. Рені, вул. Комсомольська,38. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус йому відмовив у звязку з відсутністю документів, оформлених на його матір ОСОБА_5, про право власності на ? частини житлового будинку, розташованого по вул. Комсомольській, 38 в м. Рені. Також, позивач пояснив, що його брат ОСОБА_6, не сповістивши інших спадкоємців першої черги, оформив свідоцтво №219 про право на спадщину, яке було видано 27 січня 1993р. , згідно з яким він став власником всього житлового будинку, який розташований по вул. Комсомольській, 38 в м. Рені Одеської області. Також позивач зазначив, що його брат ОСОБА_6 подав до Ренійської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, в якій вказав, що інших спадкоємців першої черги немає, тобто не вказав сестру ОСОБА_4, та його ОСОБА_2 Тому, позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину, яке видано 27 січня 1993р. ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за №219, про те, що він успадкував все домоволодіння, розташоване по вул. Комсомольській, 38 в м. Рені після смерті свого батька ОСОБА_7 видано незаконно, так як спадщина, що залишилася після смерті батька, складалася з ? частини спірного житлового будинку, а не з цілого будинку. Після смерті батька спадщину також прийняла його матір, яка стала власницею ? частин житлового будинку, а не лише ОСОБА_6 Також позивач додав, що після смерті його брата ОСОБА_6, його племінник - ОСОБА_3, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Вважає, що це свідоцтво також є недійсним, так як видано на підставі незаконного свідоцтва №219 від 27.01.1993 року, виданого раніше його братові ОСОБА_6

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді всього житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Комсомольській, 38 в м. Рені, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги не визнали.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Представник Ренійської районної державної нотаріальної контори Головного управління юстиції в Одеській області, а також представник КП «Ренійське БТІ» у судове засідання не зявилися про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ренійської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, Ренійської районної державної нотаріальної контори, третя особа КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове по суті предявленого позову, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на підставі договору забудови від 23.04.1959р. на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Комсомольська, 12-а (38 за новою нумерацією), в м. Рені. Його дружині ОСОБА_5 належала ? частина даного житлового будинку, на підставі ст. 22, 28 КпШС України, що діяв на той момент.

Також судом встановлено, що за життя ОСОБА_7 належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив, 12.08.1987р. - помер, тому спадкоємство здійснюється за законом. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину вищезазначеного будинку. Його спадкоємцями за законом першої черги є його дружина ОСОБА_5, та діти ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_2 У встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертався. Однак, після смерті батька дружина спадкодавця ОСОБА_5 та його син ОСОБА_6 прийняли спадщину фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном, тому, що на момент смерті ОСОБА_7 проживали разом із ним та після його смерті продовжували жити в будинку. Тобто, вони прийняли спадщину фактичним володінням та управлінням спадщиною у відповідності до ст. ст. 548, 549 ЦК України (у редакції 1963 р.). Таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_6, прийняли спадщину у вигляді ? частини спадкового житлового будинку в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_5, яка померла 22.03.1989 р. спадкова справа не відкривалась. Після смерті ОСОБА_7, який помер 12.08.1987 р., відкрита спадкова справа 27.01.1993 р. за № 11/93. 27.01.1993 р. ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 38 з надвірними спорудами, розташований по вул. Комсомольській в м. Рені. Після смерті ОСОБА_6, який помер 23.06.2003 р., відкрита спадкова справа № 1419/03. 02.04.2004 р. відповідачу ОСОБА_3 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 38 з надвірними спорудами, розташований по вул. Комсомольській в м. Рені, грошові внески у відділені Ощадбанку м. Рені, автомобіль марки ВАЗ-21063.

За даними КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації», на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: Одеська область, м. Рені, вул. Комсомольська, 12-а (№ 38) від 23.04.1959 р., посвідченого Ренійською нотаріальною конторою 27.04.1959 р., акту від 1959 р. про відвід земельної площі 600 кв.м. по вул. Комсомольська, 12-а в м. Рені (№ 38), затвердженого рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради депутатів трудящих № 117 від 08.04.1959 р., - житловий будинок № 38 розташований по вул. Комсомольській в м. Рені, належить на праві особистої власності ОСОБА_7, який помер 12.08.1987 р. Ренійським державним нотаріусом ОСОБА_8 27.01.1993 р. на імя ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, саме на житловий будинок № 38 розташований по вул. Комсомольській в м. Рені.

При огляді спадкової справи № 11/93 на майно померлого 12.08.1987 р. ОСОБА_7 судом було встановлено, що в заяві ОСОБА_6 від 27.01.1993 р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, є відмітка про відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_7, що не відповідає дійсності, оскільки після смерті ОСОБА_7, окрім ОСОБА_6 були ще спадкоємці за законом першої черги, це позивач та відповідач ОСОБА_4, які між собою є брати та сестра, а дружина спадкодавця ОСОБА_5, на той час вже померла.

Також суд зазначив, що інші спадкоємці за законом першої черги, в тому числі позивач ОСОБА_2 не звернулися у встановлений законодавством строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тобто, якщо спадкоємці протягом вищезазначеного строку не подали заяви про прийняття спадщини або не прийняли її фактично, вони вважаються такими, що не прийняли її.

Крім того, опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтвердили, що позивач ОСОБА_2 на час смерті батька був у м. Рені, у подальшому також регулярно приїздив, та ніхто йому не перешкоджав звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_7

Із спадкової справи № 11/93 на майно померлого 12.08.1987 р. ОСОБА_7 також вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 27.01.1993р., тобто майже через 6 років після смерті його батька ОСОБА_7, та 4 років після смерті матері. На той момент вже не було в живих його матері ОСОБА_5, яка за життя не вчинила ніяких дій щодо оформлення своєї частки спадщини.

Інші спадкоємці не скористалися своїм правом на прийняття спадщини, оскільки ніхто з них не звернувся до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька.

На підставі чого, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про право на спадщину на законних підставах.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не зміг подати заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців після смерті матері, як це було передбачено ст. 549 ЦК УРСР, з поважних причин, оскільки не знав про смерть матері та знаходився за межами України. Однак, з матеріалів справи вбачається, що лише у 2011 році він звернувся до суду із заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері, не зважаючи на те, що після її смерті документи на спадковий житловий будинок не були оформлені на її імя, а також, що вже на той час ОСОБА_6 прийняв спадщину та отримав свідоцтво про прийняття спадщини. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 27 липня 2011р. ОСОБА_2 було надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, дане рішення не оскаржувалось та набрало чинності. Однак ОСОБА_2 будь-яких дій, щодо прийняття спадщини не здійснив.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 прийняв спадщину фактично в порядку п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України після смерті батька на житловий будинок № 38 в м. Рені по вул. Комсомольській. Факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті батька знайшов своє належне підтвердження в ході розгляду справи. Інші спадкоємці першої черги ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 спадщину не прийняли.

Оскільки, у встановлений законодавством шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріальної контори лише ОСОБА_3, він після смерті свого батька прийняв спадщину, про що державним нотаріусом Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_15, 02.04.2004р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок № 38, розташований по вул. Комсомольській в м. Рені. Після отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_3 зареєстрував право власності на нерухоме майно та є єдиним власником спірного будинку.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом неповно зясовані обставини справи, а саме не обєктивно оцінені зібрані по справі докази, оскільки факт прийняття спадщини ОСОБА_6 нотаріусом було перевірено лише за паспортом, де була помітка про прописку в спадковому будинку, однак в якому він фактично не проживав разом з батьком безпосередньо перед його смертю, не приймаються до уваги, оскільки допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що ОСОБА_6 проживав у будинку на момент смерті його батька ОСОБА_7 Також матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 з 12.10.1983р. до дня своєї смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Також свідки підтвердили, що ОСОБА_6 проживає у вказаному будинку, побудував у ньому гараж, паркан, вбиральню, та утримує будинок у належному стані.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_16