Справа № 369/9568/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/1138/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 23 06.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальність «Конвалія 2012» на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла,-

встановила :

у серпні 2015 року ТОВ «Конвалія 2012» звернулося до Києво - Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить гуртожиток по АДРЕСА_1

08.12.2009 року до директора КЖКП «Агропромбудіндустрія» ОСОБА_3 звернулося ТОВ «Парус Плюс» в особі директора ОСОБА_4 з листом №0812/09 в якому просив надати працівнику підприємства три ліжко-місця в вищевказаному гуртожитку.

Згідно зазначеного листа відповідач мав укласти особисто договір оренди та гарантував своєчасну і в повному обсязі оплату.

На підставі вищезазначеного листа між КЖКП Агропромбудіндустрія» та Відповідачем було укладено Договір № 213 на оренду трьох ліжко - місць на строк з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., який в подальшому автоматично пролонговувався.

У відповідності до п.1 Договору Орендодавець передав у строкове платне користування Орендарю 3 ліжко-місця в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до п.4.4 Договору ціна оренди за користування 1 ліжко-місцем становить 240 грн. за один календарний місяць та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання Гуртожитку та прибудинкової території, та сплачується Орендарем не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць.

В подальшому вартість оренди змінювалась з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг.

У відповідності до п.6 Договору несплата орендарем орендної плати за два і більше місяців є підставою для розірвання договору Орендодавцем в односторонньому порядку.

Відповідач протягом 2014-2015 років здійснював оплату за оренду не в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 3 644 грн. У зв'язку з цим позивач запропонував відповідачу погасити заборгованість. Однак він проігнорував дану вимогу.

Просило стягнути 3 644 грн. заборгованості по оплаті за оренду житла, судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Конвалія 2012» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просило рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Конвалія 2012» заборгованість по оплаті за оренду житла у сумі 3 644 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «Конвалія 2012» посилається на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення для справи. А також викладені в рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам та матеріалам справи.

Крім того, апелянт вказує на те, що за час дії договору між позивачем та відповідачем не завжди ОСОБА_2 сумлінно виконувала свої зобов'язання щодо сплати орендної плати, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість. На неодноразові прохання позивача погасити заборгованість, відповідач ігнорував дану вимогу.

Крім того, 01 листопада 2014 року , у зв'язку із зміною розміру орендної плати, позивач надав ОСОБА_2 на підписання новий договір на оренду трьох ліжко - місць у гуртожитку ТОВ «Конвалія», який відповідачка отримала, однак підписати відмовилася. Про це було складено комісійний акт від 01.11.2014 року. Відповідно до п.3 даного договору була визначена нова вартість оренди одного ліжко - місця у сумі 498 грн., у т.ч. ПДВ.

Таким чином, відповідач був обізнаний про зміну вартості орендної плати, що передбачена, як п.5 договору, від підписання якого останній відмовився, так і п.5 договору, що був укладений сторонами 01.10.2013 року і продовжував діяти до 31.12.2014 року.

04 травня 2015 року позивачем було надано відповідачеві повідомлення про зміну ціни оренди - 516 грн. в місяць за одне ліжко - місце, у т.ч. ПДВ 86,00 грн. та необхідність укладання нового договору, оскільки станом на дату повідомлення відповідачем так і не було укладено договір оренди на 2015 рік. Вказане повідомлення було отримано відповідачем, однак останній відмовився від його підписання, про що складено відповідний Акт.

Отже, за період 01.01.2014 - 30.06.2015 року відповідач вносив орендну плату несистематично, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість.

На неодноразові звернення адміністрації ТОВ «Конвалія 2012» до відповідача з проханням погасити заборгованість було проігноровано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно акту №26/12-1 приймання - передачі нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, загальною площею 4 018,8кв.м. від 19 березня 2013 року КЖКП і ТзОВ «Конвалія 2012» уклали Акт про наступне: 1. КЖКП «Агропромбудіндустрія» передає до статутного (складеного) капіталу, а ТзОВ «Конвалія 2012» приймає нежитлову будівлю загальною площею 4018,8кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 згідно технічної документації (свідоцтво про право власності серії САВ №571635, реєстраційний номер 19839207); 2. Будівля, що передається, знаходиться в задовільному стані та потребує капітального ремонту; 3. Вартість, що передається, складає 627 231,60 грн.; 4. Даний акт вступає в силу з моменту йог підписання повноваженими особами представників сторін.

Відповідно до Свідоцтва про право власності серії САС №901485 від 08 квітня 2013 року позивачу ТОВ «Конвалія 2012» належить на праві приватної спільної.

До моменту передачі вказаною гуртожитку Позивачеві 15.12.2010 року до директора КЖКП «Агропромбудіндустрія» ОСОБА_3 звернулося ТОВ «Парус Плюс» в особі директора ОСОБА_4 з листом №0812/09, в якому просило надати працівнику підприємства три ліжко-місця в вищевказаному гуртожитку. Згідно зазначеного листа Відповідач мав укласти особисто договір оренди та гарантував своєчасну і в повному обсязі оплату.

На підставі вищезазначеного листа між КЖКП «Агропромбудіндустрія» та відповідачем було укладено Договір №213 на оренду двох ліжко-місць на строк з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р., який в подальшому автоматично пролонговувався.

У відповідності до умов Договору Орендодавець передав у строкове платне користування Орендарю 3 ліжко-місця в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, для тимчасового проживання.

У відповідності до п.4.4 Договору ціна оренди за користування 1 ліжко-місцем становила 240 грн. за один календарний місяць та включала в себе плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання Гуртожитку та прибудинкової території, та мала сплачуватися Орендарем не пізніше 5-го числа поточного місяця (наперед за 1 місяць).

В подальшому, відповідно до п.5 Договору вартість оренди змінювалась з врахуванням змін цін і тарифів, а також фактичних витрат тепло - та електроенергії, водопостачання та водовідведення, яку Відповідач сплачував належним чином.

У зв'язку зі збільшенням розміру орендної плати між сторонами 01.10.2013 р. було переукладено Договір оренди зі строком дії з 01.10.2013 р. по 31.12.2014 р.

У відповідності до п.1 Договору Орендодавець передав у строкове платне користування Орендарю 3 ліжко-місця в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку.

Згідно п.3 Договору №213 від 01.10.2013 року (далі - Договору) ціна оренди за користування 1 (одним) ліжко-місцем складала 425грн., у т.ч. ПДВ. Тобто до сплати з Відповідача за один місяць оренди (за користування трьома ліжко-місцями) - 1 275грн., у т.ч. ПДВ., які він сплачував.

Відповідно до п.13 Договору його дія закінчилася 31.12.2014 року.

Розрахунок вартості оренди ліжко-місця проводиться згідно Планового кошторису витрат на утримання гуртожитку, що затверджується Директором ТзОВ «Конвалія 2012».

Відповідач протягом 2014-2015 років здійснював оплату за оренду не в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 3644грн.

У зв'язку з цим позивач запропонував відповідачу погасити заборгованість. Однак він проігнорував дану вимогу.

З Акту звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2014-01.10.2015 року вбачається, що Позивачем зменшувався розмір орендної плати в літній період. Так, 06.05.14, 18.06.14, 15.07.14, 05.08.14, 02.09.14 Відповідачеві нараховувалася оренда плата у розмірі, що менший від встановленого договором - 1 170 грн./місяць замість 1 275 грн./міс. Такі оплати Позивач сплачував без зауважень.

Однак, 01 листопада 2014 року, у зв'язку зі зміною розміру орендної плати, Позивач надав Відповідачу на підписання новий Договір на оренду двох ліжко-місць у гуртожитку ТзОВ «Конвалія 2012», який Відповідач отримав, однак підписати відмовився. Про це було складено комісійний Акт від 01 листопада 2014 року. Пунктом 3 цього Договору визначена нова вартість оренди одного ліжко-місця у сумі 498грн., у т.ч. ПДВ.

Позивач вважає, що, відповідач був обізнаний про зміну вартості орендної плати, що передбачена, як п.5 Договору, від підписання якого останній відмовився, так і пунктом 5 Договору, що був укладений Сторонами 01.10.2013 року і продовжував діяти до 31.12.2014 року.

Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача не надав належних доказів зазначеної суми заборгованості та того, що відповідач займає ліжко місце саме в цьому гуртожитку, чи надавав погодження на зміну вартості оплати оренди за проживання.

Однак повністю погодитися із вказаним висновком суду колегія суддів не може з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов1язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно до п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Пунктом 39 цього ж «Положення …» передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.

В силу ч.3 ст.815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, договором №213 від 01 жовтня 2013 року укладеного між сторонами, визначено термін дії договору з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року. (Пункт 13 Договору)

Пунктом 3 даного Договору сторонами погоджено орендну плату за користування житловим приміщенням у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць. Крім того сторони погодили, що зміни та доповнення до цього Договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення Додаткової угоди в письмовій формі. (пункт 11 Договору). Аналогічна норма закріплена і в ст.654 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач у справі уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати НОМЕР_1 (що складається із 3 ліжко-місць) в гуртожитку по АДРЕСА_1 власником якого є позивач у справі ТзОВ «Конвалія-2012» всупереч вимогам ст.ст.810,815 ч.3,526,530 ЦК України, п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобов'язання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті в розмірі 1 550 грн.

Щодо розміру заборгованості то колегія суддів виходить з наступного.

З наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «Конвалія-2012» вбачається заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду із позовом у розмірі 3 644грн. (а.с. 106).

Разом з тим, колегія суддів враховує, що сторони, укладаючи 01 жовтня 2013 року договір №213 про оренду ліжко-місць в пункті 3 погодили істотну умову договору - ціну оренди одного ліжко-місця в сумі 425 грн., що становить 1 275 грн. за 3 ліжко-місця в місяць.

Змін до вказаного пункту, щодо ціни позову, в письмовому порядку як визначено в п.11 Договору та передбачено ст.654 ЦК України, сторони не вносили з моменту укладення і до цього часу, тому колегія суддів вважає, що саме із вказаної ціни оренди повинна бути нарахована сума оплати за користування вказаним приміщенням, за виключенням плати за користування за травень, червень, липень, серпень, вересень 2014 року в якому позивач в добровільному порядку знизив плату за користування житлом до 1 170 грн.

Таким чином сума нарахування за період з 01 січня 2014 року по 01 липня 2015 року повинна складати 25 250 грн., зокрема за січень 2014 року - 1275 грн.; лютий 2014 року - 1275 грн.; березень 2014 року - 1275 грн.; квітень 2014 року - 1275 грн.; травень 2014 року - 1170 грн.; червень 2014 року - 1170 грн.; липень 2014 року - 1170 грн.; серпень 2014 року - 1170 грн.; вересень 2014 року - 1170 грн.; жовтень 2014 року - 1275 грн.; листопад 2014 року - 1275 грн.; грудень 2014 року - 1275 грн.; січень 2015 року - 1275 грн.; лютий 2015 року - 1275 грн.; березень 2015 року - 1275 грн.; квітень 2015 року - 1275 грн.; травень 2015 року - 1275 грн.; червень 2015 року - 1275 грн., а також заборгованість за 2013 рік - 2825 грн. (/13х1275/+/5х1170=22425 грн. + 2825 = 25250 грн.).

За вказаний період відповідачем було сплачено 23700 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.106), а тому сума яка підлягає сплаті відповідачем складає 1 550 грн. (25250-23700).

Крім того, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню і понесені ним витрати пов'язані зі сплатою судового збору, оскільки вказані вимоги відповідають вимогам ч.2 ст.79,88 ЦПК України та підтверджені відповідними квитанціями (а.с.1,118).

Не підлягають до задоволення позовні вимоги ТзОВ «Конвалія-2012» в частині стягнення з відповідача витрат понесених на оплату правової допомоги, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст.84,88 ЦПК України та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до п.3.1 положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару.

Всупереч зазначеним правовим нормам позивач не надав на підтвердження понесених витрат по оплаті правової допомоги квитанцію до касового прибуткового ордеру який є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару.

Таким чином, колегія суддів враховуючи викладені обставини приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції як такого що ухвалене на неповно з'ясованих обставинах з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Конвалія-2012» заборгованості по оплаті орендної плати за користування житловим приміщенням, кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1 у розмірі 1 550 грн. та 511,96 грн. понесених судових витрат, а всього 2 061,96 грн.

Керуючись ст.ст.209,218,303,307,309,314,315 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія-2012» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальність «Конвалія-2012» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживаючої АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» (юридична адреса 08133, Київська область, м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 20 ЄРДПОУ 38379863 р/р 6126 в КРВ ПАТ «Хрещатик», МФО 300670) заборгованість по оплаті оренди житла в розмірі 1 550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) гривень, сплачений судовий збір в розмірі 511,96 (п'ятсот одинадцять гривень дев'яносто шість копійок), а всього 2 061,96 (дві тисячі шістдесят одну гривну дев'яносто шість копійок).

В задоволенні іншої частини позовних в Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія-2012» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді