У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_3, про визнання неправомірними дій, скасування акта та постанови, за касаційними скаргами ОСОБА_3, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Турко Н.О., в якій просила: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Турко Н.О. щодо складання акта від 26 лютого 2015 року про передачу стягувачу ОСОБА_3 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 за початковою ціною 184 800 грн від 26 лютого 2015 року; скасувати акт головного державного виконавця ДВС про передачу стягувачу ОСОБА_3 вказаної частини квартири; скасувати постанову головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про передачу стягувачу ОСОБА_3 вказаної квартири.

На обґрунтування вимог скаржник ОСОБА_5 посилалася на те, що відпали підстави для передачі такого майна в результаті втрати чинності звіту про оцінку майна. Постанова про передачу стягувачу Ѕ частини вказаної квартири винесена з порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_2, заінтересовані особи: Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій, скасування акта та постанови відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2015 року ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Турко Н.О. щодо складання акта від 26 лютого 2015 року про передачу стягувачу ОСОБА_3 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 за початковою ціною 184 800 грн та винесення постанови про передачу стягувачу ОСОБА_3 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 за початковою ціною 184 800 грн від 26 лютого 2015 року; скасовано акт головного державного виконавця Личаківського відділу держаної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Турко Н.О. від 26 лютого 2015 року про передачу стягувачу ОСОБА_3 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 що складається із однієї житлової кімнати та кухні, загальна площа якої становить 29,7 кв. м, житлова 20,1 кв. м, комора в підвалі 18,5 кв. м, за початковою ціною 184 800 грн; скасовано постанову головного державного виконавця Личаківського відділу держаної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Турко Н.О. від 26 лютого 2015 року про передачу стягувачу ОСОБА_3 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 що складається із однієї житлової кімнати та кухні, загальна площа якої становить 29,7 кв. м, житлова 20,1 кв. м, комора в підвалі - 18,5 кв. м, за початковою ціною 184 800 грн.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції порушують питання про скасування оскаржуваних ухвал судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на виконанні у Личаківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 9 ВП 36309700 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1312/1276, виданого Личаківським районним судом м. Львова 28 січня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 213 150 грн.

15 липня 2014 року головним державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Турко Н.О. проведено опис й арешт нерухомого майна боржника, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 що складається із однієї кімнати та кухні, загальна площа якої становить 29,7 кв. м, житлова - 20,1 кв. м, комора в підвалі - 18,8 кв. м, яка належить на праві власності ОСОБА_2

08 серпня 2014 року експертним бюро Товариства з обмеженою відповідальністю «Айстра» складено звіт про вартість нерухомого майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 згідно якого ринкова вартість предмету оцінки становила 184 800 грн .

Електронні торги з реалізації арештованого майна боржника - Ѕ квартири за адресою: АДРЕСА_1 проводилися 11 листопада 2014 року, 18 грудня 2014 року та 22 січня 2015 року, однак визнані такими, що не відбулися у зв'язку із відсутністю цінової пропозиції.

У відповідності до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_3 запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна боржника.

09 вересня 2015 року у Личаківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції зареєстровано заяву ОСОБА_3, про те, що вона бажає скористатися правом залишити за собою нереалізоване на електронних торгах майно боржника - Ѕ частини квартири за вказаною адресою.

Постановою головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Турко Н.О. від 26 лютого 2015 року передано ОСОБА_3 нереалізоване майно боржника ОСОБА_2 - Ѕ частини квартири за вказаною адресою, за початковою ціною 184 800 грн.

Також 26 лютого 2015 року головним державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Турко Н.О. складено акт про передачу майна стягувачу - ОСОБА_3, який є підставою для оформлення права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності, суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що звіт про оцінку вказаної частини квартири від 08 серпня 2014 року на час передачі майна стягувачу - 26 лютого 2015 року, втратив свою чинність, правильно вважав, що дії державного виконавця щодо передачі арештованого майна за ціною, визначеною на підставі вказаного звіту, проведені з порушенням положень ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», а тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги.

Доводи касаційних скарг про те, що складання акта та винесення постанови про передачу стягувачу майна боржника є реалізацією арештованого майна, тому таке питання не може розглядатися в порядку, передбаченому Розділом VIІ ЦПК України колегією суддів відхиляються з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно із ч. ч. 6, 9 ст. 62 цього Закону у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Виходячи з аналізу правової природи процедури передачі майна стягувачу за ціною, що дорівнює вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію, складання акта про передачу стягувачу такого майна не є його реалізацією шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, а відтак не є правочином, тому підстави для розгляду спірних правовідносин в порядку позовного провадження із застосуванням положень про захист цивільних прав відсутні.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції правильно розглянуто скаргу ОСОБА_2 в порядку, передбаченому Розділом VIІ ЦПК України, оскільки у такому випадку саме такий спосіб захисту порушених прав і свобод є належним.

Отже доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О.Кузнєцов