УХВАЛА

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дмух Богдан Леонідович, публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит», про визнання договору купівлі-продажу недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська

від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2012 року він звертався до публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний Кредит») з метою отримання кредиту, однак йому було відмовлено та запропоновано оформити кредитний договір на ОСОБА_4 Зазначав, що

6 вересня 2012 року між ПАТ «БанкНаціональний Кредит» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі

19 млн. грн. зі сплатою 28 % річних, строком - до 5 вересня 2016 року, однак фактичне виконання зобов'язань за цим договором було покладено на нього.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором та щоб уникнути загрози звернення стягнення на його майно на пропозицію банку він передав у власність ОСОБА_4 належну йому квартиру АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2012 року, яка передала квартиру банку в іпотеку.

Посилався на те, що вказаний договір купівлі-продажу квартири було укладено під впливом тяжких обставин, він є фіктивним, а також, що на даний час існує загроза продажу відповідачем зазначеної квартири, оскільки знято обтяження іпотекою.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2012 року недійсним та застосувати до нього наслідки недійсності договору, а саме: скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4та провести державну реєстрацію права власності на квартиру за ним.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами правочину настали реальні правові наслідки, які обумовлювались спірним правочином, тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним з підстав фіктивності, а також позивач не довів, що уклав договір під впливом тяжких обставин і на невигідних умовах.

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані, а наданим доказам суди дали належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Судом встановлено, що 19 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Цього ж дня ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на це спірне житло.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Отже, для визнання правочину недійсним з передбачених ст. 233 ЦК України підстав, одночасно має бути встановлено існування впливу на волевиявлення особи тяжкої для неї обставини і вкрай невигідні умови договору.

Досліджуючи надані позивачем докази та виходячи із заявленої підстави позову, суди вірно вважали, що позивач не довів своїх вимог, зокрема те, що договір купівлі-продажу укладено під загрозою звернення стягнення на його майна, оскільки позичальником за кредитним договором є не він, а ОСОБА_4 Не довів він і своїх усних тверджень про те, що банк обіцяв повернути йому квартиру після виконання кредитних зобов'язань.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Судами встановлено, що на виконання умов спірного договору ОСОБА_4 сплатила зі свого рахунку на рахунок позивача вартість придбаної квартири, а також зареєструвала право власності в органах реєстрації. Тобто, за вказаним правочином між сторонами настали реальні правові наслідки, які обумовлювалися вказаним правочином.

Крім того, позивач не довів умислу ОСОБА_4 на укладення фіктивного правочину, а вона зазначене заперечувала.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та фактичних обставин, що знаходяться поза межами повноваження суду касаційної інстанції. Крім того, заявник у касаційній скарзі посилається на обставини, докази, які не були предметом позову, предметом дослідження судів.

Під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик