Провадження № 2-п/161/115/16
У Х В А Л А

07 квітня 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду,

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року ухваленим у цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволено повністю.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. В обґрунтування заяви посилається на те, що 10 березня 2016 року нею в канцелярії суду було отримано копію вказаного заочного рішення. Зазначає, що була повідомлена про дату та час слухання справи, призначене на 13 жовтня 2015 року, однак подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Доказів направлення до відрядження не подавала. Оскільки планувала це зробити у наступному судовому засіданні. Однак про наступне судове засідання не була повідомлена взагалі. На сайті суду та в реєстрі судових рішень відомостей по справі не було. Жодних повідомлень на її поштову адресу не надходило. Вважає заочне рішення необєктивним та необґрунтованим. Судом не було досліджено обставин, що мають значення у справі, а сам відповідач був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки не була повідомлена про розгляд справи та не була присутня в судовому засіданні. Просить суд скасувати заочне рішення від 30 листопада 2015 року та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином.

Розгляд заяви проводиться у відсутності сторін, так як неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 231 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1) залишити заяву без задоволення;

2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Судом при розгляді заяви встановлено, що справу було призначено до судового розгляду на 15.00 годин 13 жовтня 2015 року (а.с. 29). На адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с. 30), що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 32).

13 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з її відрядженням за межі Волинської області (а.с. 33).

Розгляд справи судом було відкладено на 10.00 годин 30 листопада 2015 року (а.с. 36). На адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено повідомлення про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с. 37), що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 38).

30 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, 26 листопада 2015 року повторно подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з її відрядженням за межі Волинської області (а.с. 39). При цьому, відповідачем до заяви від 26 листопада 2015 року взагалі не було додано доказів, які б підтверджували обставини перебування ОСОБА_1 у відрядженні за межами Волинської області 13 жовтня 2015 року.

Вказаними обставинами повністю спростовуються твердження заявника про те, що їй взагалі не було відомо про розгляд справи, оскільки нею особисто було отримано повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 38) та повторно подано до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 39). При цьому, до вказаної заяви взагалі не було додано доказів на підтвердження перебування відповідача у відрядженнях за межами Волинської області як 13 жовтня 2015 року, так і 30 листопада 2015 року.

З метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд, вимог ЦПК України щодо строків розгляду цивільних справ, суд зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився. Відповідач не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та взяти участь у справі, оскільки йому було достовірно відомо про розгляд вказаної справи в суді. Однак небажання надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, давало суду право при ухваленні рішення при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Крім того, заявник при в заяві про перегляд заочного рішення суду взагалі не надав і не зазначив доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. 231 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року ухваленого у цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В. Ковтуненко