У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2016 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Моцний О.С., розглянувши подання начальника відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про оголошення розшуку боржника -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло подання начальника ВДВС Селидівського міського управління юстиції про оголошення розшуку боржника, в якому зазначено, що в провадженні ДВС Селидівського МУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-3580 від 06.12.2004 року, виданий Селидівським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частки доходів щомісячно на утримання доньки Тетяни, ІНФОРМАЦІЯ_1. 02.02.2016 року та 31.03.2016 року державний виконавець виходив за місцем мешкання боржника та було зясовано, що за вказаною адресою боржник не мешкає. На підставі викладеного просить оголосити розшук боржника ОСОБА_1

Суд, дослідивши подання та долучені до нього документи, приходить до висновку про відмову в задоволенні подання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України розшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Судом встановлено, що в провадженні ДВС Селидівського МУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-3580 від 06.12.2004 року, виданий Селидівським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частки доходів щомісячно на утримання доньки Тетяни, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З актів державного виконавця від 02.02.2016 року та 31.03.2016 року вбачається, що державним виконавцем виходом за адресою встановлено, що боржник за адресою м. Селидове, смт. Курахівка, вул. Миру, 64 не проживає та місце його перебування або роботи невідоме.

При цьому у складеному акті не зазначено час відвідування боржника, оскільки таке відвідування могло мати місце в робочий час.

При розгляді даного подання суд приймає до уваги те, що ставлячи вимогу про оголошення розшуку боржника, до суду не було надано доказів того, що після відкриття виконавчого провадження, за даним виконавчим провадженням були проведені всі виконавчі дії, оскільки п. 3.12 Інструкція з організації примусового виконання рішень передбачає, що:

Перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до статті 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

б) отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з інших джерел.

Із ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Державним виконавцем не подано до суду переконливих достовірних доказів про не проживання боржника за фактичним місцем реєстрації. Такі дані він міг би зафіксувати із участю осіб, які проживають за тією ж адресою, де зареєстроване місце проживання боржника та відомості можна було б здобути у відповідній житлово-експлуатаційній організації або сільській раді.

Подана до суду копія єдиного акту державного виконавця від 02.02.2016 року та 31.03.2016 року, є недостатньою підставою для оголошення розшуку боржника.

Крім того, у поданні зазначено про отримання відповідей, що боржник офіційно не працює та не отримує пенсію, а відповідь уповноваженого органу на таку відповідь не надано.

Також, відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання боржника за виконавчими документами: про стягнення аліментів; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я або у зв'язку з втратою годувальника державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. За іншими виконавчими документами державний виконавець може звернутися до суду з поданням про розшук боржника за наявності письмової згоди стягувача відшкодувати витрати на розшук та авансувати зазначені витрати відповідно до законодавства.

Із наведеного суд приходить до висновку, що виконавець не подав до суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, що може призвести до безпідставного оголошення розшуку ОСОБА_1, оскільки встановити факт перетинання державного кордону України державний виконавець міг через отримання інформації у Державній прикордонній службі України.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що подання про оголошення розшуку боржника необхідно повернути для належного оформлення.

В ч. 1 ст. 293 ЦПК України наведено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, зокрема ухвала про оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини (п. 22 ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Виходячи із змісту ч.1 ст. 293 ЦПК України, ухвали про повернення подання про оголошення розшуку боржника для належного оформлення апеляційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 293, 375 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В

Подання начальника відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про оголошення розшуку боржника повернути для належного оформлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя