У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. Зазначав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2008 року по 26 грудня 2014 року та під час шлюбу набули наступне майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, зареєстрованої за відповідачем і набутої 11 червня 2009 року за договором купівлі-продажу за спільні кошти подружжя, тому позивач просив визнати за ним право власності на Ѕ частини вказаної квартири та за відповідачем - право власності на Ѕ частини вказаної квартири.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що спірна квартира вартістю 21 223 грн придбана 11 червня 2009 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу за її особисті кошти в розмірі 50 тис. грн, які надані їй безоплатно у власність за місцем роботи на підставі рішення керівництва Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України для придбання житла, оскільки вона працювала у м. Дніпропетровську, а зареєстрована була разом із неповнолітнім сином ОСОБА_6, 2001 року народження, у м. Нікополь, що змушувало її проживати окремо від дитини і бачитись з ним лише у вихідні дні.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Розділено спільне сумісне майно подружжя - квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по Ѕ частини за кожним, припинивши право спільної сумісної власності на цю квартиру.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 25 червня 2008 року по 26 грудня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 червня 2009 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3482, ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_5, за нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_4, придбала за 21 223 грн двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 28,3 кв. м, загальною площею - 46,8 кв. м.

На підставі постанови Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України № СТ-10 від 27 квітня 2009 року за клопотанням Первинної профспілкової організації апарату ЦК профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України від 27 квітня 2009 року № 22 ОСОБА_5 05 травня 2009 року видано безоплатно у власність грошові кошти в сумі 50 000 грн для придбання житла.

ОСОБА_4 в свою чергу у ПАТ «ПУМБ» біло відкрито депозитний рахунок, на якому знаходилось 7 тис. дол.. США, які разом із відсотками було повернуто йому 20 березня 2009 року.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що кошти, отримані ОСОБА_5 та кошти, отримані ОСОБА_4 за депозитним рахунком, були витрачені сторонами в інтересах сім'ї та за спільною згодою подружжя і джерелом їх набуття є спільні кошти подружжя, а тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову про визнання квартири особистою власністю одного із подружжя.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.М. Коротун В.А. Нагорняк Т.О. Писана