Справа № 158/2241/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/697/16 Категорія: 40 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Антонюк К.І.,

секретар - Шугалова О.М.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

пр-ка відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ківерцівського міського голови ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, визнання недійсним правочину, визнання факту поширення недостовірної інформації та зобов'язання щодо її спростування, визнання порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що Ківерцівський міський голови ОСОБА_3 з порушенням наданих йому повноважень та всупереч вимог «Правил опіки і піклування в Україні» під час розгляду Ківерцівським районним судом цивільної справи за заявою ОСОБА_4 про визнання недієздатним ОСОБА_2 та призначення опікуна, подав до суду без погодження з опікунською радою та рішення виконавчого комітету листа про підтримання заявлених вимог, що як і участь представника міської ради у судовому засіданні, є поширенням щодо нього неправдивої інформації.

Уточнивши позовні вимоги, просив визнати протиправними дії Ківерцівського міського голови, визнати незаконним та скасувати лист від 27.07.2012 року, визнати незаконною участь представника органу опіки і піклування в суді у справі про визнання його недієздатним, визнати дії міського голови ОСОБА_3 порушенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнати дії міського голови порушенням ним присяги та Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про службу в органах місцевого самоврядування», визнати лист міського голови про підтримання позовних вимог про визнання його недієздатним, факт направлення і участь представника міської ради в суді фактом поширення про нього неправдивої інформації та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 150000 грн., зобов'язавши ОСОБА_3 спростувати в пресі факт поширення щодо нього недостовірної інформації.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 17 березня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Вважає, що судом допущено неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Ківерцівського районного суду перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_4 про визнання недієздатним ОСОБА_2, встановлення над ним опіки та призначення опікуна (справа № 0305/1815/2012). Справа розглядалася у порядку окремого провадження і відповідно до ст.240 ЦПК України - за участю представника органу опіки і піклування.

Відповідно до ст.56 ЦК України та п.1.4. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29.05.1999 року № 34/166/131/88, здійснення опіки та піклування в Україні покладено на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції.

В силу п. 1.3. Правил опіки та піклування виконавчі комітети міських рад є органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97 року передбачено, що виконавчі органи сільської, селищної, міської ради мають делеговані повноваження, тобто повноваження органів виконавчої влади надані органам місцевого самоврядуванням законом. До делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення в установленому законодавством порядку питань опіки і піклування (пп.«б» п.4 ч.1 ст.34 Закону).

В силу п.14 ст.42 цього Закону міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії Ківерцівського міського голови ОСОБА_3 щодо надання довіреності представникам на участь у справі, що розглядалася Ківерцівським районним судом за заявою ОСОБА_4 про визнання недієздатним ОСОБА_2, встановлення над ним опіки та призначення опікуна, є правомірними.

Крім того, із досліджених в суді першої інстанції матеріалів згаданої цивільної справи № 0305/1815/2012 встановлено, що провадження у справі відкрито 23.07.2012 року і попереднє судове засідання призначено на 06.08.2012 року. Листом від 27.07.2012 року за підписом міського голови ОСОБА_3 Ківерцівська міська рада повідомила про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у відсутності їх представника. У цьому попередньому судовому засіданні була постановлена ухвала про призначення у справі судово-психіатричної експертизи.

Таким чином, посилання позивача на те, що вказаний лист, як такий, що виданий органом місцевого самоврядування, є правовим актом індивідуальної дії і порушує його права та інтереси, а тому його слід визнати незаконним та скасувати - є безпідставними.

В силу ч.1 ст.21 ЦК України суду надається право визнавати незаконними та скасовувати правові акти індивідуальної дії, видані органами державної влади, органами місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права та інтереси особи. Такими можуть бути будь-які юридичні дії зазначених органів, які набули відповідної матеріальної форми і містять зобов'язуючі для особи приписи.

Зміст зазначеного листа за підписом міського голови на адресу суду не міг бути обов'язковим для суду та не порушував права позивача, оскільки остаточне рішення у справі суд в цей день не ухвалював.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування листа від 27.07.2012 року за підписом міського голови ОСОБА_3.

Покликання позивача на те, що міський голова ОСОБА_3, незаконно направивши до суду свого представника, яка при розгляді справи про визнання його недієздатним за вказівкою останнього в порушення вимог закону та «Правил опіки і піклування в Україні» безпідставно підтримала клопотання про призначення щодо нього стаціонарної судової психіатричної експертизи у примусовому порядку, чим незаконно втрутився у його право на приватне життя та порушив ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - не заслуговують на увагу, оскільки остаточне рішення про необхідність призначення стаціонарної судової психіатричної експертизи приймає суд з урахуванням усіх обставин справи.

Також колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та обґрунтовано дано оцінку іншим позовним вимогам ОСОБА_2 із застосуванням відповідних нормативних актів.

Із позовної заяви вбачається, що позивач звернувся із вимогами, у тому числі і про відшкодування моральної шкоди, до відповідача, як посадової особи органу місцевого самоврядування.

Про це позивач підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Посадовою особою за Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (ст. 2) є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відшкодування моральної шкоди врегульовано нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до вимог ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Враховуючи наведене, у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави відповідачем має бути держава. Її у таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

У даному випадку ОСОБА_2 звернувся з вимогами не до держави і не до органу місцевого самоврядування, а до посадової особи цього органу, яка не може бути відповідачем за такими вимогами.

Крім того, позивач визначив розмір шкоди без відповідного його обґрунтування.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для відшкодування шкоди позивач в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України повинен довести розмір шкоди та причинний зв'язок цієї шкоди із неправомірними діями її заподіювача.

Покликання апелянта на порушення судом першої інстанції Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - не заслуговує у даному випадку на увагу, оскільки розгляд питання щодо порушення Конвенції могло мати місце при пред'явленні позову до належного відповідача та із його доведенням належними та допустимими доказами.

Покликання апелянта на не постановлення судом окремої ухвали відносно іншого судді, який розглядав справу про визнання позивача недієздатним - не заслуговують на увагу, оскільки постановляти окрему ухвалу є правом суду, а не його обов'язком.

Крім того, суд при розгляді даного позову не був наділений правом давати оцінку діям іншого судді при розгляді іншої справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді