Справа № 591/8269/15-ц
Провадження № 2/591/406/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, якій розірвано в 2002 році. Батько не приймає участі у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною не цікавиться. Вона має намір виїхати за кордон до Російської Федерації для здачі вступних іспитів донькою, а в разі успішного їх складання на весь час навчання. Окрім того, вона має намір провести оздоровлення дитини у літку 2016 року. В той же час, без згоди відповідача вона позбавлена можливості вивезти дитину за кордон, а місце знаходження відповідача їй не відоме. Тому просить надати дозвіл на виїзд за кордон дитині ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька на період вступних іспитів у червні-липні 2016 року та до закінчення навчання у разі успішної здачі іспитів, а також для відпочинку та оздоровлення влітку 2016 року до Російської Федерації, Автономної Республіки Крим та Польщі. Також просить надати дозвіл на оформлення проїзних документів дитини на виїзд за межі України без згоди батька.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон вона не зверталася, оскільки з ним не спілкується. Окрім того їй не відоме місце проживання відповідача, якій в даний час перебуває за кордоном. Пояснила, що отримує від відповідача аліменти, але сплачує їх, з її точки зору, мати відповідача.

Відповідач в судове засідання не зявився.

Представник служби у справах дітей СМР в судове засідання не зявився.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.150,155 СК України, батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Судом було встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, якій розірвано. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з матір'ю.

Зазначені факти підтверджуються копіями свідоцтв про народження, одружен6ня, розірвання шлюб, довідкою з місця проживання позивача та дитини.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України».

Частиною 2 статті 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, зі змісту вказаних вище норм вбачається, що у разі наявності відмови одного з батьків про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, такий виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду.

При цьому, по даній категорії справ позивачем може бути заявлено позов про надання одноразового дозволу на виїзд за межі України з неповнолітньою чи малолітньою дитиною без згоди батька (матері) з туристичною метою, для участі у спортивних чи іншого роду заходів, з метою оздоровлення чи з інших мотивів одноразового характеру. Крім того, позивачем у позовній заяві має бути зазначено до якої саме країни має намір виїжджати та на який термін, чи відповідає виїзд неповнолітньої чи малолітньої дитиною за межі України її інтересам, які умови проживання (тимчасового перебування) матиме дитина за кордоном, чи не порушуються при цьому права відповідача на спілкування з дитиною та ін.

Позивач стверджує, що відповідач їй відмовляє у дачі згоди на виїзд дитини за межі України і вона має обґрунтовані підстави вважати, що в добровільному порядку дозвіл не отримає, що порушує інтереси дитини, але жодних доказів на підтвердження факту звернення до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини за кордон з дотриманням наведених вище вимог закону суду не надала.

Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки дані свідки лише пояснили суду про перебування відповідача у розшуку на початку 2000 років. Окрім того, свідок ОСОБА_5 пояснила, що розшук був оголошений через несплату відповідачем аліментів.

В той же час, як вбачається з пояснень позивача у судовому засіданні, вона до відповідача з питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон навіть не зверталася.

Таким чином, суд вважає що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки позивачем заявлений позов про надання судом, фактично довгострокового дозволу на неодноразові виїзди на невизначений строк дитини за межі України до різних країн без згоди батька, що суперечить Правилам перетинання державного кордону громадянами України, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212 215ЦПК України, суд,

Вирішив:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги, для осіб що не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з часу вручення копії рішення суду.

Суддя