Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової суми, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової суми.

Позивач посилався на те, що 01 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір щодо продажу та поставки 79 860 кг родзинок та 18 тис. кг фініків вартістю 162 441 дол. США. ОСОБА_4 продав вищевказану продукцію та розрахувався з позивачем за неї частково. Станом на 15 квітня 2014 року борг ОСОБА_4 перед позивачем за отриману продукцію складав 103 383 дол. США, про що останній написав розписку в присутності свідків. Проте станом на час звернення до суду з даним позовом, незважаючи на неодноразові звернення позивача до ОСОБА_4, останній відмовляється виконувати свої зобов'язання. Станом на 15 квітня 2015 року борг становить 103 383 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України еквівалентно 2 370 215 грн 62 коп.

Враховуючи вказане, позивач, керуючись ст. 1049 ЦК України, просив стягнути з відповідача суму боргу.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 370 215 грн 62 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 01 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір, предметом якого є продаж сільськогосподарської продукції, у тому числі родзинок, фініків тощо, імпортованих з Ірану в Україну. Згідно з умовами договору ОСОБА_3 - інвестор, перевозить товар в Україну в загальноприйнятому пакуванні і після сплати вартості перевезення і митних видатків надає товар продавцеві, а продавець - ОСОБА_4 зобов'язується розвантажити товар на своєму складі, а також сплатити перевезення, складські витрати і витрати на робочу силу. Прибуток, отриманий після продажу товару в Україні, порівну розділяється між продавцем та інвестором. В разі ж неповернення грошей від продажу товарів продавець несе відповідальність за шкоду, і він повністю компенсує собівартість цих товарів інвестору.

ОСОБА_4 продав продукцію, а саме: 79 860 кг родзинок та 18 000 кг фініків, однак розрахувався з позивачем частково, на іншу частину боргу 15 квітня 2014 року написав розписку, згідно з якою зобов'язався виплачувати залишок боргу ОСОБА_3, який становить 103 383 дол. США, в розстрочку щотижня після оплати боргу перед іранським партнером.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 655, 692, 694 ЦК України, виходив з того, що відповідач не виконав своїх зобов'язань з повернення боргу, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на ст. 1049 ЦК України (обов'язок позичальника повернути позику), проте вказаною нормою дані правовідносини не регулюються, оскільки між сторонами було укладено договір поставки (ст. 712 ЦК України), предметом якого є товар, а не гроші.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст. ст. 527- 545 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування норм матеріального права повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Визначення справжньої правової природи правовідносин сторін та справжнього змісту письмового документа (розписки) є обов'язком судів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Проте суд апеляційної інстанції зазначених вимог не дотримався і належним чином не визначився з характером спірних правовідносин сторін, не надав їм оцінки та не вирішив, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Посилаючись на те, що позивач як на підставу позову посилався на ст. 1049 ЦК України, однак вказаною нормою дані правовідносини не регулюються, суд апеляційної інстанції не врахував, що неправильно зазначена норма матеріального права у позовній заяві не є підставою для відмови у позові, та не перевірив доводи позивача про те, що борг утворився у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договору, укладеного сторонами 01 грудня 2013 року, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у позові.

Таким чином, суду апеляційної інстанції слід було встановити зазначені фактичні обставини, оскільки вони впливають на правильне вирішення спору й, відповідно, дати їм належну правову оцінку.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана