Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2-815/11Головуючий у 1-й інстанції Ревуцький С.І.
Пр. №22-ц/778/1599/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 (надалі ст. державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ ЗО ОСОБА_3В.), заінтересована особа: ОСОБА_4

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою, яку у подальшому уточнив (а.с.36-38) та в якій просив визнати неправомірними дії ст. державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ ЗО ОСОБА_3 щодо проведення опису та арешту квартири №105 по бул. Гайдара в м. Бердянську та скасувати акт опису та арешту вказаної квартири від 21.10.2015р.

В обґрунтування своєї скарги боржник зазначав, що в провадженні ст. державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ ЗО ОСОБА_3 знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-815/11, виданого 17.01.2012р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області. 21.10.2015р. він отримав копію акту опису та арешту майна від 21.10.2015р., згідно із яким було описано та арештовано квартиру №105 по бул. Гайдара 10 в м. Бердянську Запорізької області. Він вважає вказаний документ незаконним, оскільки насправді він є власником лише 1/2 частини вказаної квартири. Крім того, всупереч ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» перед накладенням вказаного арешту державний виконавець не з'ясував та не перевірив наявність або відсутність грошових коштів на рахунках боржника і не надав можливості боржнику запропонувати ті види майна чи предмети, на які в першу чергу необхідно накласти стягнення. Крім того, державний виконавець не відобразив в акті опису інше майно боржника, яке на той час знаходилось у квартирі. Крім того, він, як боржник та власник вказаного майна, не був повідомлений про вказану виконавчу дію та не був присутній під час її проведення.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року (а.с.61-62) в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.104-105) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою його скаргу задовольнити.

Ст. державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ ЗО ОСОБА_3 подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу боржника (а.с.113-117).

У судове засідання 21 квітня 2016 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.110112) всі особи, які беруть участь у справі, не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга боржника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 на дії державного виконавця при виконанні рішення суду у цій справі, керувався ст. ст. 386-387 ЦПК України та виходив із безпідставності та необґрунтованості скарги боржника на дії державного виконавця у цій справі; відсутності правових підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця щодо проведення опису та арешту квартири боржника №105 по бул. Гайдара в м. Бердянську та скасування акту опису та арешту вказаної квартири від 21.10.2015р.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Запорізької області перебуває зведене виконавче провадження №48297861 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» заборгованості на загальну суму 1392780,38 грн., до складу якого входить 3 (три) виконавчих провадження (а.с.46).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитних установах.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення... Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

У цій справі суд першої інстанції правильно вважав встановленим та доведеним наданими у матеріали цієї справи доказами, що у боржника ОСОБА_2 відсутні кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, рахунки в цінних паперах у депозитних установах.

Цей факт підтверджується наданими суду першої інстанції у матеріали цієї справи відповідними відповідями на запити державного виконавця (а.с.46-48).

Будь-яких належних, допустимих доказів протилежного боржником ОСОБА_2 суду першої інстанції надано не було.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що боржник ОСОБА_2 не звертався до державного виконавця з пропозицією видів майна чи предметів, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення, що є його правом, а не обов'язковою умовою подальших виконавчих дій.

За таких обставин, відкриття державним виконавцем процедури накладення стягнення на інше майно боржника ОСОБА_2, в тому числі на належне йому нерухоме майно, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 27.02.2015р. державним виконавцем ВДВС Бердянського МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а 21.10.2015р. складено акт опису та арешту квартири №105 по бул. Гайдара 10-в м. Бердянську (а.с.5-8, 55-57).

Згідно із інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і порядку доступу державних виконавців, вказана квартира належить на праві власності лише боржнику ОСОБА_2, інші співвласники цієї квартири відсутні, заборони на відчуження цього майна за іншими виконавчими документами, окрім тих, що повязані із цим виконавчим провадженням, відсутні (а.с.48-53).

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що дії ст. державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ ЗО ОСОБА_3 щодо проведення опису та арешту квартири №105 по бул. Гайдара в м. Бердянську повністю відповідають вимогам діючого законодавства.

Суду першої інстанції не було надано боржником ОСОБА_2 будь-яких належних, допустимих доказів на підтвердження доводів боржника щодо наявності іншого співвласника вищевказаної квартири.

Крім того, будь-яка особа, яка вважає себе власником вищезазначеної квартири в силу вимог ст. 3 ЦПК України має право на звернення до суду окремо від цієї справи із позовом про визнання за нею права власності на цю квартиру чи частину останньої та виключення належного їй майна з акту опису та звільнення з-під арешту.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно встановив, що підстави для визнання дій державного виконавця щодо проведення опису та арешту квартири боржника №105 по бул. Гайдара в м. Бердянську неправомірними, а також для скасування акту опису та арешту вказаної квартири від 21.10.2015р. відсутні.

Суд першої інстанції також правильно вважав безпідставними доводи боржника ОСОБА_2 щодо його неповідомлення про здійснення виконавчої дії, яку він оскаржує. Оскільки, таке повідомлення, як обов'язкове, діючим законодавством не передбачено.

Відповідно до п. 5.6.9 Інструкції про проведення виконавчих дій відсутність боржника не може бути перешкодою для проведення опису майна.

Крім того, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи боржника ОСОБА_2 щодо наявності його особистих речей у квартирі, на яку накладений арешт, які начеб-то не описані в акті опису та арешту, який оскаржується. Оскільки, ці доводи жодним чином не підтверджено з боку боржника будь-якими належними, допустимим доказами.

Так, державним виконавцем при складанні опису та арешту майна від 21.10.2015 року у присутності понятих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яка фактично мешкає у квартирі № 105 у б. № 10 по бул. Гайдара в м. Бердянськ, та якій на відповідальне зберігання державним виконавцем було передано останню згідно вищезазначеного акту опису та арешту від 21.10.2015 року, було встановлено, що боржник ОСОБА_2 у квартирі № 105 у б. № 10 по бул. Гайдара в м. Бердянськ ніколи не мешкав, все рухоме майно, що знаходиться у цій квартирі, належить на праві власності лише ОСОБА_7

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця задоволенню у цій справі не підлягала, порядок звернення стягнення на майно боржника, передбачений ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не порушений.

Доводи ОСОБА_2, як боржника та особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність порушень вимог закону при постановленні оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі, та наявних у цій справі доказах.

Дійсно 18.11.2010 року на підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 2-9210/10 від 18.11.2010 року та 06.07.2011 року на підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 2-2000/11 від 04.07.2011 року на квартиру № 105 в б. № 10 по бул. Гайдара в м. Бердянськ накладено арешт (а.с.79), але саме з метою забезпечення у подальшому виконання рішень суду на користь стягувачів,у тому числі ОСОБА_4, які на теперішній час виконуються державним виконавцем у цьому вищезазначеному зведеному виконавчому провадженні.

Щодо посилань боржника в його скарзі на необізнаність про проведення виконавчий дій, то Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачено обовязок державного виконавця повідомляти боржника про проведення виконавчих дій, а про наявність відкритого зведеного виконавчого провадження у відношенні нього (ОСОБА_2Г.), боржник ознайомлений, про що у тому числі свідчать неодноразові заяви останнього до відділу (а.с.54).

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок іншої сторони у цій справі понесених судових витрат у вигляді судового збору 275,60 грн. (оригінал квитанції а.с. 104 а) за подачу останньої до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_8ОСОБА_9