Справа № 380/1544/15-ц Головуючий у І інстанції Косович Т. П.
Провадження № 22-ц/780/546/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 23.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Даценко Л.М.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути із відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.11.2005 року в сумі 20 831 грн. 59 коп. та судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивував тим, що 10.11.2005 року ОСОБА_3 - відповідачка по справі отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказував, що відповідачка підтвердила свою згоду тим , що підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» які складені між нею та Банком в договорі.

Свої зобовязання за договором та угодою банк виконав належним чином, надавши відповідачці кредит, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідачка належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань, а тому станом на 31.08.2015 року утворилась заборгованість по кредитному договору на загальну суму 20 831 грн. 59 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду І інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом І інстанції встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником прав та обовязків згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. в якому змінено найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» та зазначено у п.1.1 Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № б/н від 10.11.2005 року з ОСОБА_3 відповідно до якого відповідачка по справі отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що відповідачка підтвердила свою згоду тим, що підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» які складені між ним та Банком в договорі. Свої зобовязання за договором та угодою банк виконав належним чином, надавши відповідачці кредит, про те, в порушення умов кредитного договору, остання належним чином не виконує взятих на себе зобовязань, а тому станом на 31.08.2015 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 20 831 грн. 59 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 4571 грн.01 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом -14792 грн.41 коп. та штрафів 1468 грн.17 коп..

Встановлені обставини підтверджуються: копією анкети-заявника на отримання кредитної картки від 10.11.2005 року (а.с.-7), копією Умов та правил надання банківських послуг (а.с.-8-13), копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.-19), копіями Довідки з єдиного державного реєстру та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.-17-18 ), довідкою розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.11.2005 р. (а.с.-5).

Відмовляючи в задоволенні позову суд І інстанції, керуючись ст. ст. 256, 257, 266, 267 ЦК України, виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності та не було надано суду доказів поважності пропуску такого строку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду І інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок .

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачка в судовому засіданні до ухвалення судового рішення заявила в суді про застосування судом строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України/ а.с. 42/.

У відповідності до розяснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З матеріалів справи вбачається, що прострочення заборгованості виникло з 30.09.09 року, тобто з даного моменту у позивача виникло право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідачки, проте позивач звернувся до суду лише у жовтні 2015 року, отже пропустив встановлені законом строки позовної давності.

З урахуванням наведеного, викладені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони матеріалами справи не підтверджуються, не ґрунтуються на вимогах закону і висновків суду про задоволення позову не спростовують. За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: