Справа № 342/551/16-ц
Провадження № 2/342/428/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до Семаківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Семаківської сільської ради , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивувавала тим, що вищезазначений житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого була її мати - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 09.10.1989 року. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,08 га, що доводиться довідкою Семаківської сільської ради № 229 від 03.06.2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Брат ОСОБА_1 по матері - ОСОБА_4 відмовився від своєї частки у спадщині, що підтвердив письмовою заявою. На час смерті матері позивач була зареєстрована та проживала з нею однією сім'єю, вели спільне господарство та відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, вступила в управління та володіння спадковим майном та прийняла спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі не оформила. В травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в Городенківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Однак, після вивчення поданих нею документів, в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері нотаріусом було відмовлено у зв'язку з реєстрацією господарства як колгоспного двору. З довідки Семаківської сільської ради від 31.05.2016 року вбачається, що на час припинення колгоспного двору у спадковому житловому господарстві проживали мати, брат, чоловік та два сини позивача. Всі перелічені особи подали заяви про те, що вони не претендують на частки в колгоспному дворі, не зверталися за їх виділом та не бажають оформляти право власності на них.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Семаківська сільська рада позовні вимоги визнає у повному обсязі.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Із копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 09.10.1989 року, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 141 від 09.08.1989 року слідує, що в цілому домоволодіння, що складається з житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованого в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2.

В АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1, що стверджено довідкою № 231 від 03.06.2016 року, виданою виконкомом Семаківської сільської ради.

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1959 р., загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., 3 комор, стайні, сараю, гаражу, літньої кухні, вбиральні, криниці, огорожі, вигрібної ями, вимощення, інвентаризаційна вартість становить 124153 грн.

З виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 7650 від 19.04.2016 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», встановлено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 226 зареєстровано, що власником майна, розташованого в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 09.10.1989 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09.08.1989 р. є ОСОБА_2 (голова колгоспного двору).

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Довідкою № 219 від 31.05.2016 року, виданою виконкомом Семаківської сільської ради Городенківського району стверджено, що станом на 15.04.1991 р. в господарстві в АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2, 1934 р.н. - голова двору; ОСОБА_1, 1963 р.н., дочка; ОСОБА_5, 1959 р.н., зять; ОСОБА_6, 1982 р.н., внук; ОСОБА_7, 1986 р.н., внук; ОСОБА_4, 1960 р.н., син.

У відповідності до ст.ст. 346, 347 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

В силу п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 дали добровільну згоду на визнання судом права власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, на частку у спадковому майні, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не зверталися, за виділом частки у колгоспному дворі теж не зверталися, право власності на цю частку не оформляли, так як будинок їм не належить, що слідує з поданих до суду заяв, засвідчених секретарем Семаківської сільської ради.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданим Семаківською сільською радою.

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_2, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З довідки № 220 від 31.05.2016 р., виданої виконкомом Семаківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що на день смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 склад її сім'ї був слідуючий: ОСОБА_1, 1963 р.н., дочка; ОСОБА_5, 1959 р.н., зять; ОСОБА_6, 1982 р.н., внук; ОСОБА_7, 1986 р.н., внук; ОСОБА_4, 1960 р.н., син.

Повторними Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 06.05.2016 р., серії НОМЕР_3 від 06.05.2016 р., стверджено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4 та позивача. Остання після укладення шлюбу з ОСОБА_5, змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4.

Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_2, передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 є її діти: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4.

Брат позивача - ОСОБА_4 на частку у спадковому майні не претендує, в органи нотаріату з приводу оформлення спадщини не звертався, що слідує з поданої заяви від 03.06.2016 року.

Про те, що спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину, свідчить довідка № 220 від 31.05.2016 року, видана виконавчим комітетом Семаківської сільської ради.

Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 680/02-31 від 31.05.2016 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 229 від 03.06.2016 року, виданої виконавчим комітетом Семаківської сільської ради слідує, що площа земельної ділянки в АДРЕСА_1 становить - 0,2700 га в т.ч.: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,0800 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,1900 га.

Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачем.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 346-347, 365, 1216 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.