АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2381/16 Справа № 202/7266/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої: судді: Кочкової Н.О.,

Суддів: Григорченка Е.І., Рудь В.В.,

При секретарі: Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 16 березня 1996 року по 03 вересня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у них є двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Їх син ОСОБА_4 з вересня 2014 року мешкає у державі Нідерланди у м. Амстердам, де навчається у навчальному закладі «Аmsterdam Foundation Campus» на курсі Бізнесу та Економіки. Навчання в університеті Амстердаму складає в середньому 9000 євро на рік, що становить 750 євро на місяць. Проживання в Амстердамі складає 591,78 євро на місяць. Крім того, на придбання додаткової літератури, користування технічними заходами, які необхідні їх сину для отримання знань в процесі навчання нею вже витрачено 40000 грн. Витрати на перебування та знаходження їх сина в іноземній державі коштують додатково 68000 грн. Кошти на транспортні квитки, повязані з отриманням візи у посольстві у м. Києві, перетинання між Україною та Нідерландами склали 27081,32 грн. Відповідач є здоровим та працездатним, має виконувати свій обовязок та виплачувати аліменти, оскільки займається підприємницькою діяльністю, отримує дохід та є власником нерухомого майна, однак ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. У добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у фіксованій твердій сумі в розмірі еквіваленту 670,89 євро, що на день предявлення позову становить 16585,26 грн., починаючи від дня предявлення позову до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. (а.с.1-4).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частина з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 вересня 2015 року до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років (а.с.113-116).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів, а саме стягувати щомісяця з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у фіксованій твердій сумі 670,89 ОСОБА_1, що на день предявлення позову становило 16585,26 грн., починаючи з дня предявлення позову до суду та до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше як досягнення ним 23 років (а.с.126-132).

Відповідач рішення суду не оспорював, у своїх запереченнях від 26 лютого 2016 року просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи аліменти з відповідача у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, суд 1 інстанції послався на ст..199 СК України та виходив з того, що відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Вказані висновки відповідають вимогам закону і підтверджуються матеріалами справи. Так, згідно із ст. ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Установлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 (а.с.10), який продовжує навчання по програмі студентського фонду в Амстердамському університеті (Аmsterdam Foundation Campus), плата за програму бакалавра складає 9000 євро на рік (а.с.11-12), ці обставини сторонами не оспорюються. Відповідач працює у ТОВ «ДЗМВ» менеджером з продажу, отримував заробітну плату у розмірі 1300 грн. на місяць, з 1 грудня 2015 року 1400грн. на місяць (а.с.78, 77).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 вересня 2014 року до 14 лютого 2015 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 лютого 2015 року до досягнення нею повноліття (а.с.81-83).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 118999 грн. 43 коп. - в рахунок відшкодування понесених додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 та 25750 грн. - в рахунок відшкодування понесених додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_5 у задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.86-91).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам законодавства, а посилання апелянта на необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не основано на законі, тому не підлягає задоволенню. Доводи апелянта щодо недостатності розміру аліментів, стягнутих судом, не заслуговує на увагу, оскільки судом були враховані обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу, а посилання на те, що відповідач, крім заробітної плати, отримує доходи від здачі приміщень в оренду, - не свідчить про незаконність рішення суду, оскільки суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа (ч.1 ст. 370 ЦПК України).

Крім того, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що із рішення суду про розірвання шлюбу вбачається, що шлюбні відносини припинені сторонами з квітня 2014 року, а ОСОБА_4 навчається в Амстердамському університеті з вересня 2014 року, витрати на навчання та проживання сина за кордоном у період з вересня 2014 року до досягнення ним повноліття, тобто до 15 лютого 2015 року, стягнуті судом у рішенні від 8 вересня 2015 року, а правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, встановлені ст. 185 СК України, поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей, оскільки згідно із ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повнолітня (тобто 18 років). Таким чином, законом не передбачено можливості стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх осіб.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідач перестав сплачувати аліменти з 16 лютого 2015 року не мають правового значення для вирішення спору, оскільки у позовній заяві ОСОБА_2 просила стягувати аліменти з дня предявлення позову,

Посилання апелянта на те, що суд не дав належної оцінки наявним у справі доказам та що оцінка доказам дана неправильно - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції, який у рішенні дав оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторення обставин справи та цитування норм діючого законодавства і не спростовують правильність висновків суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: