Справа № 214/2017/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 квітня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Ткаченко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у місті ОСОБА_1, цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, яка померла 01.09.2015 року в м. Керч Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, у віці 76 років. В обґрунтування своєї заяви заявник зазначив, що ОСОБА_3 була його дружиною, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 31.03.1957 року. 01.09.2015 року ОСОБА_3 померла в м. Керч Автономної Республіки Крим, на підтвердження чого 02.09.2012 року Керченським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було видане свідоцтво про смерть. ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.10.2013 року, ОСОБА_3, за життя, належала квартира №77, що розташована в будинку №97 по вул. Кропивницького в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. З метою прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті дружини, він звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки для оформлення спадщини ним було надано свідоцтво про смерть ОСОБА_3, що не відповідало нормам чинного законодавства та було видане органом, що не мав на це повноважень та для вирішення даного питання йому рекомендовано було звернутись до суду.

Представник заявника в судове засідання не зявилась, але надала письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності.

Представник заінтересованої особи, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, згідно свідоцтва про одруження заявник та ОСОБА_3 з 31.03.1957 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.10).

ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.10.2013 року, ОСОБА_3 належала квартира №77, що розташована в будинку №97 по вул. Кропивницького в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.11).

ОСОБА_4 свідоцтва про смерть, виданого 02.09.2012 року Керченським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, ОСОБА_3 01.09.2015 року померла (а.с.9).

Отже, заявник, з метою прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті дружини, звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки для оформлення спадщини ним було надано свідоцтво про смерть ОСОБА_3, що не відповідало нормам чинного законодавства та було видане органом, що не мав на це повноважень та для вирішення даного питання йому рекомендовано було звернутись до суду (а.с.8).

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VІІ, тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим щодо реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

ОСОБА_4 із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Таким чином, зважаючи на вище викладене, та враховуючи той факт, що заявник не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку, встановити факт смерті дружини, яка померла на тимчасово окупованій території України, а також надати для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті дружини, документи, які б відповідали нормам чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірністьзібраних у справі доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість даної заяви на наявність підстав для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 15, 209, 212-215, 218, 256, 257-1, 259 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, яка померла 01.09.2015 року в м. Керч Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією України, у віці 76 років.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Попов.