Справа №490/9087/15-ц 01.03.2016 01.03.2016 01.03.2016
Провадження №22-ц/784/595/16
Справа № 490/9087/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Черенкова Н.П.
Провадження № 22ц-784/595/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

01 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення сум банківського вкладу,

в с т а н о в и л а:

11 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі-Банк) про стягнення сум банківського вкладу.

Позивач зазначав, що 06 січня 2015 року між ним та Банком було укладено договір-заява № 326933/501/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на 7 місяців.

Відповідно до умов цього договору Банк прийняв на вкладний рахунок вклад в сумі 4 824,47 дол. США з виплатою банком 12 % річних на суму вкладу.

07 серпня 2015 року, по закінченню строку банківського вкладу, позивач звернувся до Банку із заявою про повернення вкладу і нарахованих процентів, однак Банк в добровільному порядку не здійснив виплату коштів.

Посилаючись на те, що Банк не виконав його вимоги щодо повернення вкладу та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за вказаним договором 4 824,47 дол.США, що становить суму вкладу та 337,71 дол.США - відсотки за вкладом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2015 року в позові ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що 06 січня 2015 року між ОСОБА_3 та Банком укладено договір - заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на 7 місяців у сумі 4 824, 47 дол. США під 12,00 % річних.

Факт вкладу грошових коштів підтверджується меморіальним ордером (а.с.8).

07 серпня 2015 року, тобто після закінчення строку дії договору, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення грошових коштів за договором, однак не отримав відповіді з приводу свого звернення, грошові кошти в порушення умов вказаного договору позивачу не повернуті.

Відповідно до ч. 2 ст.11 ЦПК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 2 ст. 1060 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України).

Згідно з п. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року № 171 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року (включно) на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 898 від 17 грудня 2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано банківську ліцензію, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року № 230 в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розпочато процедуру ліквідації з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон), який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст.2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Дана правова позиція викладене Верховним Судом України в постанові № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, оскільки на момент ухвалення судового рішення (22 грудня 2015 року) Банк віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, а в наступному постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року у Банку відкликано банківську ліцензію, тому стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», неможливо.

В той же час, як видно з виписки про рух коштів на рахунку за вкладом № 326933/501/7-15 від 06 січня 2015 року, наданого Банком до апеляційного суду, ОСОБА_3 на час вирішення даного спору було повернуто всю суму вкладу з відсотками у розмірі 5 096, 10 дол.США.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк запровадження тимчасової адміністрації закінчився, а тому дія п.1 ч.5 ст. 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на дані правовідносини не поширюється, є помилковими, оскільки з часу відкликання банківської ліцензії банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів. Вимоги кредиторів банку в такому випадку підлягають задоволенню в порядку, визначеному вказаним вище Законом згідно з встановленою черговістю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не встановлено, яка сума за оскаржуваним договором була виплачена позивачу, є необґрунтованими та спростовуються випискою по особовому рахунку саме за договором банківського вкладу № 326933/501/7-15 від 06 січня 2015 року, а не будь- яким іншим договором.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :