У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди приниженням честі та гідності та стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 17 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди приниження честі та гідності та стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував на те, що судом 1-ї інстанції не враховано стан його здоров'я, не взято до уваги надані чеки, що підтверджують придбання ним ліків, також не враховано проживання ОСОБА_2 у квартирі позивача, що, як він вважає, на сьогодні вартує близько 20 000 грн.

Крім того, не враховані численні звинувачення позивача з боку відповідача та його родичів у шахрайстві, погрозах вбивством, психічному насиллі, вимагання у правоохоронців відкрити проти нього кримінальне провадження.

Зазначає про те, що судом 1-ї інстанції відбувався новий розгляд договору купівлі-продажу квартири, незважаючи на те, що є рішення судів, які набрали законної сили, а саме не взято до уваги ухвалу Рівненського міського суду від 02.10.2013 року, рішення Рівненського міського суду від 26.11.2014 року, ухвалу Рівненського Апеляційного суду від 26.03.2015 року, постанову Рівненського МВ УМВС про відмову в порушенні кримінальної справи від 22.10.2012 року.

Судом 1-ї інстанції неповно розглянуто всі обставини справи, не надано належної оцінки рішенням судів, наявним доказам, висновкам правоохоронних органів, не застосовано положення норм права, а саме: п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст. 3, 21, 28, 41, 68, 105 Конституції України, ст.ст. 23, 201, п.п.1,2,3 ст. 297 ЦК України.

З цих підстав просив рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. _________________________________________________________________________________ Справа № 569/10874/15-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/659/2016 р. Суддя-доповідач ОСОБА_5 ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін. Заяву від 8 квітня 2016 року, подану до апеляційного суду від імені ОСОБА_2, просять до уваги не брати, оскільки він її не підписував та не подавав.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд 1-ї інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутня пряма вказівка на якісь неправдиві відомості, які б порочили, чи принижували честь та гідність позивача. Звернення ОСОБА_2 до компетентних органів чи суду з приводу дій ОСОБА_1 відповідно до ст. 40 Конституції України є реалізацією права на звернення, та відповідно до ст. 200, ч.1 ст. 277 ЦК України, оскільки критична оцінка певних фактів, думки, судження, припущення та ідеї не являється розповсюдженням негативної інформації, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Крім того, факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 липня 2011 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 належну йому однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, про що було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за №1527 (а.с.66-68).

Квартира в подальшому ще двічі відчужувалась, останнім її власником на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24.10.2012 року є ОСОБА_7 (а.с.69-70).

ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу зазначеної квартири недійсним та свої вимоги обґрунтовував тими обставинами і поясненнями, які були предметом доказування і судового дослідження в тій справі, а в даній справі ОСОБА_1 пояснення сторін та обґрунтування позову в тій справі, вважає приниженням його честі та гідності та матеріальної шкодою, зокрема інформацію, що оспорюваний договір був вчинений під його тиском і грошей ОСОБА_2 від нього за квартиру не отримував та інше.

ОСОБА_2 не довів свої вимог і в задоволенні позову йому було відмовлено.

Дані обставини встановлені рішенням Рівненського міського суду від 26.11.2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Звернувшись до суду 31.07.2015 року позивач просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду за наклеп, дачу завідомо неправдивої інформації, звинувачення у вчиненні злочинів, що принижує його честь та гідність як фізичної особи, в розмірі 25 000 грн.

Як випливає з ч.1 ст.15 ЦК України та ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з розяснень даних в п.16 та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Отже, недоведеність ОСОБА_2 позовних вимог в іншій справі, де відповідачем був ОСОБА_1, не свідчить про недостовірність оприлюдненої ним інформації в позові та по справі, а лише свідчить про її не доведеність, як предмету доказування і ця обставина не може бути підставою для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в даній справі до ОСОБА_2 про захист честі гідності і відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовано відхилив місцевий суд і вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, як таку, що не знайшла свого підтвердження в справі. Чеки на придбання ліків не є іменними та не свідчать про захворювання саме позивача, про лікарські призначення до їх вживання саме ОСОБА_1 та перебування всього цього в прямому причинному звязку з діями ОСОБА_2 Щодо твердження апелянта про безкоштовне проживання ОСОБА_2 в його квартирі, яке, на його думку, на даний час коштує 20000 грн., то як він сам зазначив, воно було безкоштовним, що підтверджує наявний в справі договір найму (а.с.15, 90).

За таких обставин, рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313 -315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: