У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЄвтушенко О.І.,
суддів: Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, третя особа - Володарська районна державна адміністрація Київської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Володарського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Посилалася на те, що її мати, ОСОБА_7, в 1976 році була прийнята в члени колгоспу ім. ХХІ Партз'їзду с. Тадіївки Володарського району Київської області. В 1993 році зазначений колгосп був перейменований на «Зоря», а в 1995 році внаслідок реорганізації на базі колгоспу створено колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря» (далі - КСП «Зоря»).

20 липня 1995 року КСП «Зоря» видано державний акт на право колективної власності на землю. Матір позивачки з членів господарства не виключали, однак у власність їй не було виділено земельну частку (пай). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла та після її смерті відкрилась спадщина, яку фактично прийняв батько позивачки ОСОБА_8 шляхом вступу в управління та володіння майном. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачка як єдиний спадкоємець після смерті батька отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку (пай) площею 4,1301 га, що належала матері та розташована на території Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області. Однак через те, що державний акт на земельну ділянку відсутній, ОСОБА_6 не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку (пай), а тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку у розмірі 3,91 умовних кадастрових гектарів, що розташована в межах земель Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 працювала в колгоспі ім. ХХІ Партз'їзду с. Тадіївка Володарського району Київської області з 1976 року по 1990 рік.

Відповідно до додатку 1 до державного акта на право колективної власності на землю громадян−членів КПС «Зоря» включено ОСОБА_7 до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай), однак за життя вона не отримала сертифікат, який посвідчує право на земельну частку (пай).

ОСОБА_8 з дня смерті дружини ОСОБА_7 по день своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований та проживав один АДРЕСА_1 та після його смерті ОСОБА_6 прийняла спадщину.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди керувалися тим, що мати позивачки мала право на отримання державного акта на земельну частку (пай), однак за своє життя ні вона, а після її смерті ні її чоловік не оформили право власності на неї.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України від 1990 року, п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами й доповненнями), член колективного сільськогосподарського підприємства (далі − КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що у позивача є лише майнові права на земельну частку (пай) після смерті матері, яка мала право на земельну частку, а оскільки батьки позивачки не отримали сертифіката на спірну земельну частку, ОСОБА_6 також не набула права власності на неї.

Колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання на порушення позивачем строку позовної давності як на підставу відмови у позові, оскільки суди правильно відмовили у позові по суті позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.І. Євтушенко
Судді: І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік
О.С. Ткачук