АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Єлізаренко І.А., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Інтермікро Дельта, ІНК"

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року

по цивільній справі за заявою Приватного акціонерного товариства "Інтермікро Дельта, ІНК" про скасування судового наказу від 28.10.2015 року, виданого за заявою ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ "Інтермікро Дельта, ІНК" заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року представник Приватного акціонерного товариства "Інтермікро Дельта, ІНК" звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про скасування судового наказу від 28.10.2015 року, виданого за заявою ОСОБА_3 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Інтермікро Дельта, ІНК" заборгованості по заробітній платі за червень-жовтень 2015 року, компенсації за невикористану відпустку у 2015 році та вихідної допомоги в сумі 13980,10 грн. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що сума заборгованості по заробітній платі, що вказана в судовому наказі, не відповідає фактичним даним бухгалтерського обліку боржника. Сума, що підлягає стягненню, вказана заявником, не є обгрунтованою та доведеною у спосіб, передбачений процесуальним законом. Надані стягувачем на підтвердження його вимог розрахункові листки не відповідають вимогам процесуального законодавства, оскільки не мають обов"язкових реквізітів.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 рокузаяву зазначену заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою, представник Приватного акціонерного товариства "Інтермікро Дельта, ІНК" звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про її скасування та скасування судового наказу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Перелік вимог, визначених частиною першою статті 96 ЦПК, які можуть розглядатися в порядку наказного провадження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся із вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, що передбачено п.1 ч.1 ст. 96 ЦПК України.

Як роз»яснено в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" (далі Постанова) наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 ЦК України. Разом із тим, лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Також, у п. 12 Постанови зазначено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці", Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, у матеріалах справи наявні копія трудової книжки з якої вбачається, що ОСОБА_3 працював у ПрАТ "Інтермікро Дельта, ІНК" з 12 листопада 2013 року на посаді електромонтера лінійних споруд телефонного зв»язку місцевого розряду та був звільнений 08 жовтня 2015 року за власним бажанням, ст.. 38 КЗпП України (а.с.5).

Згідно наданих заявником копій розрахункових листів по виплаті заробітної плати у ПрАТ "Інтермікро Дельта, ІНК" перед ОСОБА_3 наявна заборгованість по заробітній платі у розмірі 13 908,10 грн. (а.с. 8).

Даних про погашення такої заборгованості матеріали справи не містять та не надані апелянтом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно видав наказ про стягнення за боржника на користь ОСОБА_3 зазначеної суми.

Доводи апелянта стосовно того, що розрахункові листи не є доказами заборгованості перед ОСОБА_3, не є підставою для скасування судового наказу апеляційним судом, відповідно до приписів ст. 309-1 ЦПК України, оскільки зазначені в скарзі обставини роз'яснено вищенаведеними положеннями Постанови.

Більш того, з заяви про скасування судового наказу та апеляційної скарги не вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником щодо виплати заробітної плати. Також з матеріалів справи не слідує, що боржник оспорює вказану суму заборгованості. А довідка, надана у суді апеляційної інстанції, яка видана ОСОБА_3 17.02.2016 року, підтверджує, що ПрАТ "Інтермікро Дельта, ІНК" не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі у підприємства перед заявником, а також, що вказана заборгованість включає: компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судовий наказ залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інтермікро Дельта, ІНК" - відхилити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді І.А.Єлізаренко

В.А.Ремез