АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6764/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/46/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Храпак Н. М.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів: ОСОБА_2 дирекції ОСОБА_3 обласного відділення Фонду

соціального страхування з тимчасової втрати

працездатності ОСОБА_4, ОСОБА_3

економічного університету ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 дирекції ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 національного економічного університету, ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення невиплаченої заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 національного економічного університету, ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у якому просила стягнути з відповідачів невиплачену заробітну плату за період з 01.02.2015 року до 01.04.2015 року у розмірі 3044,62 грн, вихідну допомогу у розмірі не менше середньомісячного заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.04.2015 року по час ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 05.01.1985 року вона працювала на посаді кухаря їдальні санаторію-профілакторію ОСОБА_3 економічного університету (ТНЕУ). У звязку зі скороченням чисельності працівників, повязаним з ліквідацією санаторію профілакторію 27.01.2015 року її попереджено про майбутнє звільнення та 01.04.2015 року звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Заробітна плата з моменту повідомлення про ліквідацію санаторію-профілакторію їй не нараховувалась. При звільненні із займаної посади в порушення ст.116 КЗпП України їй не було сплачено належних сум, в тому числі, заборгованості по заробітній платі за лютий-березень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в користь ОСОБА_1 2902,80 грн. невиплаченої заробітної плати, 9558 грн. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1522,20 грн. вихідної допомоги та 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 дирекція ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності просить скасувати зазначене рішення, вважаючи його таким, що не відповідає нормам матеріального права та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з Фондом. Фінансування здійснювалося безпосередньо на рахунки санаторію-профілакторію ТНЕУ на підставі договору, укладеного з останнім, а не безпосередньо його працівникам. Законом не передбачено фінансування Фондом санаторіїв-профілакторіїв у 2015 році, в звязку з чим тристоронній договір про таке фінансування не укладався, а спірні правовідносини виникли саме у 2015 році. Стягнення спірних коштів передбачено лише у разі вини власника або уповноваженого ним органу, яким відділення Фонду не є, оскільки законодавчо встановленої норми щодо оплати праці працівників санаторіїв-профілакторіїв у чинному законодавстві з 01.01.2015 року немає, а передбачені відповідним договором умови фінансування витрат на такі цілі у 2014 році, коли існувала відповідна норма, Фондом виконано в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 дирекція ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ТНЕУ ОСОБА_6, позивач ОСОБА_1 відносно апеляційної скарги заперечили. Вважають рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що ТНЕУ не проводив фінансування санаторію-профілакторію, оплата праці ОСОБА_1 здійснювалася на підставі виділених Фондом соціального страхування коштів, що підтверджується кошторисом та договором про фінансування на 2014 рік. Такі документи не оформлялися в 2015 році у зв'язку з відсутністю фінансування санаторіїв-профілакторіїв вищих навчальних закладів.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення трудових прав позивача у звязку з непроведенням повного розрахунку при звільненні та наявності правових підстав для стягнення передбачених законом виплат з ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в звязку зі здійсненням останнім фінансування таких виплат.

З висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.01.1985 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду кухаря в їдальню санаторія-профілакторія ТНЕУ.

Згідно з п.1.5. Положення про санаторій профілакторій ТНЕУ, затвердженого в 2006 році ректором ТНЕУ, санаторій-профілакторій ТНЕУ був відокремленим підрозділом економічного університету і здійснював свою діяльність від його імені без статусу юридичної особи, організаційна форма філія (інший відокремлений підрозділ), головне підприємство -ТНЕУ.

Відповідно до наказу № 32 Про ліквідацію санаторію-профілакторію ОСОБА_3 економічного університету, виданого 22 січня 2015 року т.в.о. ректора ОСОБА_3 національного економічного університету ОСОБА_7, санаторій-профілакторій ОСОБА_3 національного економічного університету ліквідовано (п.1 наказу).

27.01.2015 року ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, пов'язаним із ліквідацією санаторію-профілакторію ТНЕУ.

Наказом ОСОБА_3 національного економічного університету від 02 лютого 2015 року № 46 внесено зміни до наказу № 32 від 22 січня 2015 року, зокрема п. 1 наказу викладено в новій редакції: Ліквідувати санаторій-профілакторій ОСОБА_3 національного економічного університету з 2 квітня 2015 року.

На підставі наказу від 01.04.2015 р. № 4. ОСОБА_1Ф, звільнено із займаної посади кухаря санаторія-профілакторія ТНЕУ за п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно із довідкою санаторію-профілакторію ТНЕУ від 01.04.2015 року, ОСОБА_1Ф у жовтні отримала заробітну плату у розмірі 1520,94 грн., у листопаді 1573,59 грн., у грудні -1471,03 грн. Заробітна плата ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по березень не нараховувалася.

З матеріалів справи також вбачається, що у січні 2016 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням (далі Закон) від 18 січня 2001 року та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 року № 16 (далі Порядок) ОСОБА_3 відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проводилося фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій за рахунок коштів Фонду.

Згідно з п.1.4.3 Порядку таке часткове фінансування проводиться для оплати праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів Фонду, а також на оплату праці адміністративного, обслуговуючого персоналу та працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв вищих навчальних закладів та професійно-технічних навчальних закладів, які частково фінансуються за рахунок коштів Фонду, відповідно до договору, укладеного із власником санаторію-профілакторію, п.3.4 Порядку. Договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію укладається на один календарний рік, по закінченню якого санаторій-профілакторій подає звіт про використання коштів Фонду.

14 січня 2014 року між Фондом, ТНЕУ та санаторієм-профілакторієм був укладений договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду строком до 31 грудня 2014 року.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, згідно з яким Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено в новій редакції під назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», і він не містить норму про часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв Фондом соціального страхування України, який відповідно до цього закону є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (п. 5 Прикінцевих та перехідних положень).

Таким чином, з 01 січня 2015 року часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду не передбачено.

На 2015 рік між Фондом, ТНЕУ та санаторієм-профілакторієм договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду не укладався, тому й зобов'язань у відповідача ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перед ОСОБА_3 національним економічним університетом, санаторієм-профілакторієм, а також перед позивачем ОСОБА_1, як працівником немає.

Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету Фонду на наступний рік.

Санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом ТНЕУ і діє на підставі Положення про санаторій-профілакторій ОСОБА_3 національного економічного університету в межах повноважень, наданих його власником.

Таким чином, у разі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, вивільнення працівників здійснюється власником санаторію-профілакторію відповідно до вимог Кодексу законів про працю України.

У звязку з цим, кошти, які підлягають виплаті позивачу ОСОБА_1 при звільненні підлягають стягненню з ОСОБА_3 національного економічного університету, як власника санаторію-профілакторію.

За вказаних обставин, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення коштів, належних позивачу при звільненні з ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності колегія суддів вважає такими, що не відповідають обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального права.

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТНЕУ колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини 1 статті 94 Закону України Про оплату праці заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у встановлений строк підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що власником санаторію-профілакторію ТНЕУ всупереч положень ст.44 КЗпП України не було здійснено виплату вихідної допомоги в розмірі не менше середньомісячного заробітку позивачу ОСОБА_1 при звільненні останньої за п.1 ст.40 КЗпП України, вказана сума підлягає стягненню з ТНЕУ в користь позивача в судовому порядку.

При цьому, колегія суддів погоджується з розрахунком середньомісячного заробітку в сумі 1522 грн. 20 коп., проведеним судом першої інстанції, оскільки такий повністю відповідає вимогам закону (Постанові КМУ від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року № 348) Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати).

Щодо вимог позивача про стягнення заробітної плати за період з 01 лютого 2015 рік до 1 квітня 2015 рік, то на думку колегії суддів, такі вимоги до задоволення не підлягають, оскільки відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України в матеріалах справи відсутні докази нарахування позивачу заробітної плати за вказаний період, а також будь-які докази того, що позивач працювала в даний період (табель обліку робочого часу та ін.). Натомість, з довідки, долученої до матеріалів справи вбачаєтьcя, що заробітна плата позивачу за вказаний період не нараховувалась.

Крім цього, внаслідок змін у законодавстві, а саме, у звязку з прийняттям Закону України від 28.12.2014 року № 77-УІІІ, фінансування та утримання санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів фонду не передбачено, а кошти на виплату заробітної плати працівникам відокремленого підрозділу санаторію-профілакторію ТНЕУ кошторисом ТНЕУ також не передбачені, що стало наслідком ліквідації відокремленого підрозділу та звільнення всіх працівників. А тому, в звязку з відсутністю вини ТНЕУ та з підстав недоведеності позивачем свої вимог в частині виплати заробітної плати за лютий-березень 2015 року, відсутні й передбачені законом підстави для стягнення з ТНЕУ в користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час затримки виплат при звільненні.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч.1 ст.309 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 дирекції ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності підлягає до задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2015 року підлягає скасуванню з постановленням колегією суддів нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення в її користь з ОСОБА_3 економічного університету вихідної допомоги в розмірі 1522 грн. 20 коп.

Також, відповідно до вимог ч.1, 3 ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 національного економічного університету слід стягнути в дохід держави 243,60 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст.88 ч.ч.1, 3; 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.3, 4; 313; 314 ч.2, 316 ч.1; 317 ч.1; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.44, 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 дирекції ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 національного економічного університету, ОСОБА_3 обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення невиплаченої заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги задовольнити частково.

(вул.Львівська, 11 м.Тернопіль, 46020, ідентифікаційний номер 33680120) в користь ОСОБА_1 1522,20 грн. вихідної допомоги за вирахуванням з вказаних сум прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_3 національного економічного університету (вул.Львівська, 11 м.Тернопіль, 46020, ідентифікаційний номер 33680120) в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є.Фащевська

ОСОБА_8