УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

Ситнік О.М., ТкачукаО.С.,

за участю представника ПАТ «Мегабанк» - Кульбій-Кухар Ю.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Юрченко ІринаПетрівна, про визнання правочинів недійсними,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який у жовтні 2014 року уточнив, та просив визнати недійсними: довіреність, посвідчену 18 січня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу КаценельсонО.В. за реєстровим № 18, видану від його імені на користь ОСОБА_8; укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір дарування 23/100 частини будинку АДРЕСА_1 посвідчений 25 січня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., зареєстрований у реєстрі за № 24.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 1986 року він набув права власності на частину будинку по АДРЕСА_1 Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеському міському бюро технічного інвентаризації. Отримавши 29 листопада 2013 року витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, він дізнався, що на підставі договору дарування від 25 січня 2013 року власником будинку є ОСОБА_5 Договір дарування від його імені підписала ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. 18 січня 2013 року за реєстровим № 18, виданої від його імені на користь ОСОБА_8

Вважав, що вказана довіреність є недійсною, оскільки в ній зазначені не його дата народження, податковий номер, серія та номер паспорта. У наданому приватному нотаріусу паспорті наявна фотокартка іншої особи, відсутній штамп про розірвання шлюбу. Оскільки договір дарування спірного будинку укладено довірителем на підставі недійсної довіреності, тому цей договір також є недійсним.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. 18 січня 2013 року за реєстровим № 18, видану від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8

Визнано недійсним договір дарування частини будинку від 25 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ОНО Юрченко І.П., зареєстрований у реєстрі за № 24, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо дарування 23/100 частини будинку АДРЕСА_1

Установлено порядок виконання рішення таким чином, що воно є підставою для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на 23/100 частини будинку АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсною довіреності, виданої від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8, скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про визнання недійсною довіреності відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалені у справі рішення в частині визнання недійсним договору дарування та встановлення порядку виконання рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, виходив із того, що на момент вчинення оспорюваних правочинів з видачі довіреності та дарування частини будинку не було додержано вимог, передбачених ст. 203 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсною довіреності, виданої від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8, та відмовляючи в позові в цій частині, зазначав наступне.

Заявляючи вимоги про визнання недійсною довіреності від 18 січня 2013 року, ОСОБА_4 в уточненому позові (а. с. 124-127) відповідачем вказав ОСОБА_5, яка є обдарованою за спірним договором дарування від 25 січня 2013 року (а. с. 136-137).

Із наявних у справі примірників спірної довіреності від 18 січня 2013 року (а. с. 42, 42 зворотна сторона, 53-56, 109, 109 зворотна сторона, 132-133) убачається, що довіреність видана від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8, яка до участі у справі у якості відповідача залучена не була.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув уваги на склад сторін за вимогами з визнання недійсною спірної довіреності, не роз'яснив позивачу його права пред'явлення вимог до ОСОБА_8, не вирішив питання про залучення останньої до участі у справі у якості відповідача. Апеляційний суд в силу положень, передбачених ст. 303 ЦПК України, позбавлений можливостей щодо залучення до участі у справі ОСОБА_8 у якості відповідача, у зв'язку із чим відмовив у позові в цій частині.

Що стосується іншої частини рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначав таке.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 липня 1986 року ОСОБА_4 придбав 13/100 частини будинку АДРЕСА_1. Указаний договір 16 січня 1987 року зареєстровано в ОМБТІ.

28 грудня 2012 року ОСОБА_4 Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на 23/100 частини будинку по АДРЕСА_1 Цього ж дня останньому видано відповідний витяг про державну реєстрацію прав на частину вищевказаного будинку.

18 січня 2013 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. за реєстровим № 18 посвідчила довіреність від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_8, згідно з якою ОСОБА_8 надано повноваження з управління та розпорядження належним ОСОБА_4 майном, у тому числі житловим будинком з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 зокрема, подарувати вказаний житловий будинок ОСОБА_5

25 січня 2013 року ОСОБА_8, діючи від імені ОСОБА_4, на підставі довіреності від 18 січня 2013 року уклала договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 23/100 частини будинку по АДРЕСА_1 тобто між сторонами у справі склалися правовідносини щодо дарування нерухомого майна.

Оскільки судом установлено відсутність волі ОСОБА_4 на відчуження ОСОБА_5 належної йому частини будинку шляхом укладення спірного договору дарування від 25 січня 2013 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, з передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав дійшов висновку про визнання договору дарування недійсним.

Крім того, судом не залучено особу, яка за дорученням продала, при цьому визнали доручення недійсним, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Після апеляційного перегляду рішення в частині визнання довіреності недійсною скасовано та в позові в цій частині відмовлено, тобто на даний час довіреність є дійсною. За таких обставин договір дарування не може бути визнано недійсним за відсутності підстав для цього, оскільки вирішення цього питання залежить від вирішення питання про недійсність (дійсність) довіреності, на підставі якої укладено договір дарування.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
Судді:І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.С. Ткачук