АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про зобов'язання виконати певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України про зобов'язання виконати певні дії.

В обгрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнення, позивачка посилалась на те, що 01 квітня 2015 року вступила в силу ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області про відшкодування 67756,00 грн. шкоди, нанесеної їй незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України повинні були виписати їй чек на зазначену суму.

Сума шкоди була їй перерахована лише 21 липня 2015 року після її двох звернень на державну гарячу лінію. Таким чином, Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України порушили її право на отримання вчасно суми шкоди, у зв'язку з чим у відповідача виникло перед нею грошове зобов'язання, яке не було виконано вчасно.

Посилаючись на зазначене, позивач просила зобов'язати Державну казначейську службу України списати в безспірному рахунку з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь грошові кошти за період з квітня 2015 року по 30 червня 2015 року в розмірі 11498,19 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 506,77 грн., 350,00 грн., витрачених нею на квитки до м. Києва.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

Зобов'язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 12354,96 грн., яка складається з: інфляційної суми - 11498,19 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 506,77 грн., витрачені кошти на квитки в сумі 350,00 грн., а також понесені витрати по справі в сумі 243,6 грн., а всього грошові кошти в загальній сумі 12598,56 грн.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень гарантовано ст. 56 Конституції України.

Відповідно до ч.7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

На підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року було змінено ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року та визначено розмір шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі, у розмірі 67754 грн. (а.с.4-9, 32-35).

Позивач 17 квітня 2015 року звернулася до відповідача із заявою про прийняття виконавчого листа на виконання та отримала грошові кошти 21 липня 2015 року після неодноразових звернень до відповідача та на державну гарячу телефонну лінію.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що на спірні відносини поширюються положення ст. 625 ЦК України, оскільки згідно судового рішення у відповідача виникло перед позивачкою грошове зобов'язання, яке не було вчасно виконано.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком, з огляду на наступне.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

За частиною другої вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Цією статтею регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин, або правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.

З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року змінено ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року та визначено, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі № 68099010 (судова справа № 206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, становить: моральна шкода - 64554 грн.; сума, сплачена за надання юридичної допомоги - 3200,00 грн., а загалом - 67754 грн.

В частині зобов'язання прокуратури вчинити певні дії вказана ухвала районного суду була скасована з відмовою у задоволенні цих позовних вимог (а.с.4-9, 32-35).

Відносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 № 4901-VI (далі -Закон), який набрав чинності з 01 січня 2013 року.

Цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до положень ст. 3 Закону виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом державної влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється в тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Цим же Законом встановлено і відповідальність за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу у вигляді компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ст.5 Закону).

Перелік необхідних документів, які разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Постанова).

Так, відповідно до пункту 6 Постанови окрім заяви, стягувач подає: оригінал виконавчого документа, судові рішення про стягнення коштів, оригінал або копію розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до державного бюджету.

Позивач 17 квітня 2015 року звернулася до відповідача із заявою про прийняття на виконання виконавчий лист від 16 квітня 2015 року за ухвалами Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року із зазначенням банківських реквізитів для перерахування коштів (а.с.37).

Після надання позивачем відповідачу 12 травня 2015 року у відповідності з вимогами ст.6 Постанови ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року, Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області 15 травня 2015 року направило до Державної казначейської служби України пакет документів щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 67754 грн. (а.с.93)

Перерахування коштів на банківський рахунок, зазначений у заяві позивачки, було здійснено відповідачем 21 липня 2015 року, тобто у межах строку, визначеного Законом, з дня надходження необхідних для цього документів та відомостей.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про зобов'язання виконати певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді