Справа № 456/1230/13 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/79/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів: Курій Н.М., Копняк С.М.,

при секретарі Куцику І.Б.

з участю позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_2 -адвоката Волоховського О.І., ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, голови Загірненської сільської ради Стрийського району Львівської області Чучоли І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 до якої приєднались ОСОБА_13 та Загірненська сільська рада на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Загірненської сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконним рішення виконкому та визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Загірненської сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Загірненської сільської ради Львівської області № 23 від 30.11.2012 року про передачу сім`ї ОСОБА_17 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно - квартиру по АДРЕСА_1. Загірне Стрийського району видані на ім'я відповідачів: ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що згідно протоколу спільного розширеного засідання адміністрації та профкому ДП «Дашавський завод композиційних матеріалів» від 21 грудня 2001 року сім`ї Добродеєвих у складі: ОСОБА_11 - чоловік, ОСОБА_12 - дружина, ОСОБА_13 - дочка та ОСОБА_4 - син, була виділена чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 69,5 м.кв. та житловою площею 47,7 м.кв. за умови, що останні звільнять квартиру АДРЕСА_1 у тому ж селі. При цьому вивільнену квартиру було виділено позивачу ОСОБА_2 та членам її родини. Однак, відповідачі у справі спірну квартиру не звільнили та безпідставно отримали дозвіл від Загірненської сільської ради на приватизацію цього житла.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Загірненської сільської ради Львівської області №23 від 30.11.2012 року про передачу сім`ї ОСОБА_17 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 та визнано незаконним свідоцтво не це нерухоме майно, тобто зазначену квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я відповідачів ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4 До апеляційної скарги приєднались ОСОБА_13 та Загірненська сільська рада.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на те, що рішення суду прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без неповного з'ясування обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що позивач не надала жодних доказів, що відповідачам дійсно виділена чотирьох кімнатна квартира АДРЕСА_2 і вони туди фактично переселились та там проживають. Зазначені обставини судом належним чином не досліджені та суд при ухваленні рішення керувався лише припущеннями. Крім того, визнаючи незаконним рішення виконавчого комітету Загірненської сільської ради Львівської області №23 від 30.11.2012 року про передачу в порядку приватизації у власність відповідачів спірної квартири, суд не зазначив в чому саме полягає порушення сільською радою норм матеріального права. Крім того, суд не врахував, що в квартирі, яка ними приватизована, вони проживають та зареєстровані понад 30 років, в квартиру вселилися на підставі ордера, а тому мають право на її приватизацію.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбчається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року, ухваленим за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від рішення апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Львівської області і направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст..ст.212-214,315 ЦПК України, не звернув уваги на рішення попередніх судів, які набоали законної сили щодо надання спірної квартири ОСОБА_2, не врахував, що після прийнятого рішення про виділення житла відповідачам більшого розміру ними не було виконано вимогу профкому та трудового колективу заводу в особі профспілкового комітету про звільнення спірної квартири ; не надав належної оцінки тому, що протокол № 2 від 21 грудея 2001 року є чинним; не перевірив пояснень позивача про надання родині Доброжєєвих ордера на чотрирьохкімнатну квартиру та їх вселення у зазначену квартиру.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13, а також неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.15). Вселилися та проживають у зазначеній квартирі на підставі ордера.

Рішенням спільного розширеного засідання адміністрації та профкому ДП «Дашавський завод композиційних матеріалів» від 21 грудня 2001 року сім»ї виділено ОСОБА_17 на склад сім»ї чотири особи квартиру житловою площею 47,7 кв.м в новому житловому будинку по АДРЕСА_2 при умові, що сім»єю ОСОБА_14 буде звільнена 2-х кімнатна квартира житловою площею 28,8 кв.м по АДРЕСА_1 в десятиденний термін для заселення її сім»єю ОСОБА_2 Цим же рішенням вивільнену квартиру житловою площею 28,8 кв.м АДРЕСА_1 рекомендовано надати сім»ї ОСОБА_2, яка перебуває на квартирному обліку.

Рішенням виконавчого комітету Загірненської сільської ради Стрийського району Львівської області від 30 листопада 2012 року № 23 «Про надання дозволу на приватизацію квартири державного житлового фонду с. Загірне» надано дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1 загальною площею 40.4 кв.м. та житловою площею 29,8 кв.м. з оформленням права власності на цю квартиру на: ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з видачею свідоцтва про право власності (а.с.41).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2012 року власниками квартири АДРЕСА_1 загальною площею 40.4 кв.м. та житловою площею 29,8 кв.м в рівних частках (по 1/5 частнині) є: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.17).

Відповідно до рішень Загірненської сільської ради Львівської області № 82 від 28.09.2001 року та №48 від 05.02.2003 року житлові будинки Дашавського заводу композиційних матеріалів, в тому числі і будинок АДРЕСА_1 передано в комунальну власність територіальної громади с. Загірне Стрийського району Львівської області (а.с.10,11,12).

Відповідно до положень ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що протоколом спільного розширеного засідання адміністрації та профкому ДП «Дашавський завод композиційних матеріалів» від 21 грудня 2001 року доведено факт отримання відповідачами в порядку покращення житлових умов квартири АДРЕСА_2, а тому і виникнення у останніх обов'язку звільнити спірне жиле приміщення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, у такій відсутні докази вселення будь-кого із членів сім`ї відповідачів у квартиру АДРЕСА_2. Таких доказів не здобуто ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції. Відсутні також докази того, що відповідам видавася ордер на квартиру АДРЕСА_2, що є підставою для вселення в жиле приміщення згідно ст.58 ЖК України.

Як ствердив допитаний в засіданні колегії, як свідок, відповідач ОСОБА_4, невдовзі після винесення рішення адміністрації і профкому про виділення їх сім»ї квартири АДРЕСА_2 його батько ОСОБА_14 , який був працівником заводу ДП «Дашавський завод композиційних матеріалів», помер. Підприємство ордера на вселення у квартиру АДРЕСА_2 їм не видало. В квартиру по АДРЕСА_2 їх сім»я не вселялася, так як в будинку, в якому розташована квартира, були лише голі стіни, а коштів на добудову квартири вони не мали. До підприємства про видачу ордера на квартиру АДРЕСА_2 не зверталися. В квартирі не проживали і не проживають. З вимогою про звільнення квартири по АДРЕСА_1, підприємство до них не зверталося. На даний час підприємство ліквідовано без правонаступника, будинок знаходиться на балансі сільської ради.

На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції для з»ясування питання чи чи видавався сім»ї ОСОБА_17 ордер на квартиру АДРЕСА_2 та чи вселилася сім»я у зазначену квартиру, апеляційним судом неодноразово робилися запити до Загірненської сільської ради. На запит апеляційного суду Львівської області чи проживає сім»я ОСОБА_17 в квартирі АДРЕСА_2 сільським головою с. Загірне Чучолою І.М. надано відповідь, що сім»я ОСОБА_17 не проживає в АДРЕСА_2, будинок знаходиться на балансі Загірненської сільської ради. Кому належить квартира АДРЕСА_2 та хто в ній проживає сільська рада не знає. Інформацією чи видавався ордер сім»ї ОСОБА_17 на квартиру АДРЕСА_2 сільська рада не володіє ( а.с.237 т.1, а.с.6,28 т.2 ).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 05.12.2012 року № 36568635, частина будинку в складі неприватизованої квартири № 1 та приміщень спільного користування за адресоюналежить територіальній громаді с. Загірне в особі Загірненської сільської ради.

Як вбачається з матеріалів справи, пред»являючи даний позов, як на підставу своїх вимог, позивач покликається на рішення спільного розширеного засідання адміністрації та профкому ДП «Дашавський завод композиційних матеріалів» від 21 грудня 2001 року згідно якого квартиру житловою площею 47,7 кв.м в новому житловому будинку по АДРЕСА_2 виділено сім»ї ОСОБА_17 на склад сім»ї чотири особи при умові, що сім»єю ОСОБА_14 буде звільнена 2-х кімнатна квартира житловою площею 28,8 кв.м по АДРЕСА_1 в десятиденний термін для заселення її сім»єю ОСОБА_2 Цим же рішенням вивільнену квартиру житловою площею 28,8 кв.м у АДРЕСА_1 рекомендовано надати сім»ї ОСОБА_2, яка перебуває на квартирному обліку.

Однак, колегією суддів встановлено, що з часу прийняття вищезазначеного рішення розширеного засідання адміністрації та профкому ДП «Дашавський завод композиційних матеріалів» від 21 грудня 2001 року, підприємство до відповідачів з вимогою про звільнення квартири АДРЕСА_1 не зверталося, як і з позовом до суду. Ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_2 сім»ї ОСОБА_17 не видавався, сім»я ОСОБА_17 не вселялася та не проживає в квартирі АДРЕСА_2.

На даний час також відсутні і докази звернення до суду за захистом свого порушеного права на квартиру АДРЕСА_3 позивача ОСОБА_2, яка ні до підприємства, ні до сім»ї ОСОБА_17 з вимогами звільнення квартири не зверталася, хоча з часу прийняття рішення розширеного засідання адміністрації та профкому ДП «Дашавський завод композиційних матеріалів» від 21 грудня 2001 року, пройшло більше 14 років.

Зазначене свідчить, що рішення спільного розширеного засідання адміністрації та профкому ДП «Дашавський завод композиційних матеріалів» від 21 грудня 2001 року про надання квартири як сім»ї ОСОБА_17, так і сім»ї ОСОБА_2 не виконано, а тому у випадку надання у встановленому порядку квартири АДРЕСА_2 сім»ї ОСОБА_17, у останнього виникає обов»язок звільнення (реприватизації) квартири АДРЕСА_3 для її заселення сім»єю ОСОБА_2

Право на приватизацію державного житлового фонду гарантовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

У відповідності до положень вказаного Закону, однією з умов можливості здійснити громадянином приватизацію є використання квартири на умовах найму (ст.61, 58 ЖК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на момент приватизації спірного житла користувалися ним на відповідній правовій підставі та були зареєстровані в квартирі (а.с.15, 73), що позивачем не заперечується та фактично визнається. Будь-яких заборон на приватизацію спірної квартири на день проведення приватизації не було.

Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, приймаючи рішення про надання дозволу на приватизацію спірного житла, квартири АДРЕСА_1, як об'єкта комунальної власності, виконавчий комітет Загірненської сільської ради Львівської області № 23 від 30.11.2012 року діяв в межах своїх повноважень відповідно до вказаних правових норм, а тому жодних підстав для визнання оспорюваного рішення незаконним не вбачається.

Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_15 та визнанючи незаконним рішення виконавчого комітету Загірненської сільської ради Львівської області №23 від 30.11.2012 року про передачу сім`ї ОСОБА_17 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво на це нерухоме майно, видане на ім'я відповідачів ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_17 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та позбавляючи права власності неповнолітніх на житло, суд не залучив до участі у справі орган опіки та піклування, чим порушив вимоги Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З наведених мотивів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1ст.307, ч.1ст.309, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 до якої приєднались ОСОБА_13 та Загірненська сільська рада задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Загірненської сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13, неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконним рішення виконкому та визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Курій Н. М.

Копняк С. М.