АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5798/2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Шевчук А.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк»

про захист прав споживачів фінансових послуг

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 р. частково задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг. Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 кошти за договором вкладу у розмірі 50 000 євро, відсотки за договором у розмірі 8 782,49 євро та 2 500 грн. в рахунок оплати отриманих юридичних послуг; в задоволені решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено; стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» 5 000 грн. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» просить скасувати це рішення в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 13.12.2013 р. між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір про вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» №SAMDNWFD500 за яким банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 50 000 Євро на термін 366 днів з 13.12.2013 року по 13.12.2014 року під 7,5% річних.

Також, 13.12.2013 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору за п.1.1 якої банк збільшує процентну ставку по вкладу на 1% річних, при цьому вкладник доручає банку конвертувати в гривню по комерційному курсу банку та перерахувати суму нарахованих відсотків по надбавці на бонусний рахунок вкладника.

Судом також встановлено, не заперечувалося позивачем та підтверджено змістом договору, що вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» №SAMDNWFD500 від 13.12.2013 р., а також додаткова угода №1 до вказаного договору оформлялись в відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк» в АР Крим, м. Сімферополь по вул.Миколи Гоголя, 15.

Згідно п.18 договору договір укладається у двох примірниках, один екземпляр якого видається вкладнику, а другий зберігається у банківській установі. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними копіювальними пристроями.

Постановою НБУ №254 від 18.06.2003 р., зокрема, п.5.5 Постанови, «Про погодження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» регламентовано вимоги до реквізитного складу виписок. Підпис і печатка не вказані в переліку обов»язкових реквізитів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що тим самим заперечення відповідача про неналежне оформлення договорів і сумніви у їх достовірності з огляду на відсутність мокрої печатки банку спростовуються Положенням про організацію операційної діяльності в банках України та змістом самого ж договору.

Також із змісту вказаного договору про вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 13.12.2013 р. вбачається, що позивачу в ПАТ «КБ «ПриватБанк» відкрито рахунок НОМЕР_1, при цьому згідно квитанції Кримського РУ «ПриватБанк» від 13.12.2013 р. із зазначенням вказаного рахунку та операції: «Відкриття депозиту» ОСОБА_2 було внесено до банку кошти у розмірі 50000 Євро.

Згідно листа ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 28.12.2015 р. №20.1.0.0.0/7-20151215/4949 при виплаті вкладу банк не вимагає обов»язкового пред»явлення бланка договору та квитанцій про внесення грошей, тому, що всі вкладники вносяться до єдиної клієнтської бази і банк може легко ідентифікувати клієнта, наприклад, по пред»явленню банківської картки. Нормативними документами України, що регламентують роботу з депозитними вкладами фізичних осіб, не визначені випадки відмови вкладнику у виплаті грошей через відсутність у клієнта квитанцій про внесення коштів.

За таких обставин, суд правильно дійшов висновку, що твердження представника відповідача про неможливість з»ясувати існування договірних відносин з ОСОБА_2 та виплатити кошти через відсутність належним чином оформленої квитанції про внесення готівки, з огляду на припинення діяльності ПАТ «КБ «ПриватБанк» в АР Крим, є безпідставними та необгрунтованими.

Згідно ч. 2 ст.1060 ЦК України, встановлює обов»язок банку видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, незалежно від виду вкладу.

Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій зюридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 р. №516 визначено, що договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах повернення вкладу (депозиту) на першу вимогу або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку.

З огляду на зазначене, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розмішених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Факт звернення ОСОБА_2 із вимогою виконати умови договору та повернути депозит підтверджується листом останнього, квитанцією про поштове відправлення та відповіддю ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 15.01.2015 р. про відсутність можливості виконати вимоги заявника (а.с.22-25).

Також судом першої інстанції обгрунтовано звернуто увагу до практики Європейського суду з прав людини у справі ZOLOTAS проти Греції (№2), де Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право користування нею, тому банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку закономірно очікуватиме, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг заздалегідь зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи». Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihin проти Туреччини, ВП, №13279/05 , &56, 20.10.2011 року).

Згідно ч.4 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню за рахунок вкладника з інших підстав.

Згідно даних по вкладу договору «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» №SAMDNWFD500 договір оформлено 13.12.2013 р., сума вкладу - 50 000 Євро, вклад оформляється на 366 днів під 7,5% річних на суму вкладу.

За таких обставин, суд правильно вважав за неможливе погодитися із розрахунком позивача щодо початку періоду заборгованості за відсотками по депозитному договору з 13.12.2013 р. та вважав необхідним провести розрахунок з дня, наступного за днем надходження вкладу у банк.

Відповідачем не спростовано жодними доказами існуючої заборгованості перед ОСОБА_2 по сумі вкладу та відсоткам за договором про вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» №SAMDNWFD500 від 13.12.2013 р., або ж виконання зобов»язань за вказаним договором іншими установами.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів за договором вкладу «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» №SAMDNWFD500 від 13.12.2013 р. у розмірі 50 000 Євро вкладу та відсотків за період з 14.12.2013 р. до 11.02.2016 р. у розмірі 8 782, 49 Євро є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Що стосується інших позовних вимог, то суд обгрунтовано вважав, що вони не підлягають задоволенню, оскільки, не грунтуються на вимогах закону та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо часткового задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2016 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :