Справа № 758/1420/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого-судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки розрахунку та видачі трудової книжки при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015 року наказом Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка № 61 о/с від 29.10.2015 року він поновлений на посаді доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих. Наказом Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка № 71 о/с від 10.12.2015 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Позивач вважає, що його звільнення з роботи є незаконним, оскільки відповідач примусив його подати заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням. ОСОБА_1 стверджує, що з моменту прийняття рішення суду про його поновлення на роботі відповідач з метою психологічного тиску здійснював умисні і послідовні дії, які продовжили погіршення умов життя, а також соціальні обмеження. Так, відповідач не виконав свого обов'язку щодо негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі. Про поновлення на роботі з 29.10.2015 року позивач дізнався тільки 03.12.2015 року з листа т.в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції. Такі незаконні дії відповідача, на думку позивача, призвели до того, що він перебував у період з 04.09.2015 року по 29.10.2015 року у вимушеному прогулі у зв'язку із затримкою виконання відповідачем судового рішення Луганського апеляційного суду від 03.09.2015 року. Крім цього, відповідач, не відновивши ОСОБА_1 на роботі у встановленому законом порядку шляхом видання про це наказу, повторно почав процедуру його скорочення. В листі від 08.10.2015 року відповідач повідомив позивача про скорочення його посади, запропонувавши інші посади для працевлаштування, а в разі відмови від запропонованих посад - про звільнення через скорочення штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через два місяці з дня отримання листа. Позивач вважає, що відповідач створив фактичні і юридичні умови для затягування фактичного поновлення його на роботі і своєчасного отримання винагороди за працю. 09.12.2015 року з метою документального оформлення процедури відновлення на роботі позивач прибув до Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка, який наказом МВС України від 06.10.2014 року №1025 було передислоковано на базу Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ. Під час першого і останнього дня роботи в університеті 09.12.2015 року відповідач створив ситуацію, при якій позивач вимушений був написати заяву про звільнення за власним бажанням унаслідок порушень його трудових прав. В цей день позивача ознайомили з наказом про поновлення на посаді доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих, після чого повторно усно повідомили про скорочення цієї посади з пропозицією інших посад для працевлаштування. Позивач зазначає, що з урахуванням нинішньої дислокації університету в м. Суми згоди на переведення на роботу в іншу місцевість він не давав, а тому змінювати умови трудового договору без його згоди ЛДУВС не мав права. Відповідач проігнорував цю обставину, почавши процедуру скорочення позивача до фактичного відновлення на роботі. ОСОБА_1 вказує, що усне повідомлення про скорочення його посади здійснювали посадовці університету, які не були наділені правом прийняття і звільнення з роботи в ЛДУВС, а 09.12.2015 року його повторно повідомили про скорочення його посади, запропонувавши інші посади в порядку працевлаштування. Крім того, відповідач необгрунтовано відмовив ОСОБА_1 в наданні відпустки за 2015 рік. Позивач також зазначає, що йому не повідомили яку роботу він буде виконувати у період скорочення, не повідомили функціональні обов'язки, не надали робоче місце, а отже фактично не допустили до виконання колишніх трудових обов'язків. На думку позивача, своїми незаконними діями відповідач створив умови, при яких ОСОБА_1 з моменту поновлення стояв перед вибором - або примусово працювати в іншій місцевості до звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в умовах, коли роботодавець позбавив його конституційних прав на належні, безпечні і здорові умови праці, або звільнитися за власним бажанням на соціально вигідних для себе умовах. За таких обставин позивач 09.12.2015 року, тобто в день фактичного поновлення на роботі, вимушений був для захисту своїх трудових прав і матеріальних інтересів написати заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю. Однак, добровільного волевиявлення на розірвання трудового договору з університетом у позивача не було. Оскільки днем фактичного остаточного розрахунку є 14.12.2015 року, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 921 гривня 64 копійки. Позивач просить скасувати наказ Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка від 10.12.2015 року №71 о/с про звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст. 38 КЗпП України, поновити його на посаді доцента кафедри кримінального процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка, стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2015 року по час прийняття судом рішення зі стягненням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з причини затримки видачі трудової книжки за період з 10.12.2015 року по час прийняття судом рішення зі стягненням відповідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2015 року по 14.12.2015 року в сумі 921 гривня 64 копійки.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з тих же підстав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, з 01.09.2007 року ОСОБА_1 працював у Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка на посаді доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих на умовах безстрокового договору.

Наказом Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка №102 о/с від 05.05.2014 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_1 оскаржив своє звільнення до суду.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 14.04.2015 року було частково задоволено позов ОСОБА_1, стягнуто з Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 156 гривень 37 копійок за один день вимушеного прогулу з причини затримки видачі трудової книжки, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2014 року по 12.05.2014 року в розмірі 1 250 гривень 96 копійок, у задоволенні вимог про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі, стягнення середньої зарплати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків відмовлено (а.с. 57-60).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 14.04.2015 року змінено, скасовано його в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно скасування наказу Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка від 05.05.2014 року №102 о/с про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05.05.2014 року по час прийняття судом рішення, стягнення моральної шкоди. В цій частині ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 на попередньому місці роботи в Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка у якості доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих з 05.05.2014 року, скасовано наказ від 05.05.2014 року №102 о/с Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка про звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, стягнуто з ЛДУВС імені Е.О.Дідоренка на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.05.2014 року до 03.09.2015 року у сумі 79 144 гривні 34 копійки, моральну шкоду у сумі 3 500 гривень та судовий збір на користь держави у сумі 1 218 гривень. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання (а.с.10-14).

На виконання рішення апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015 року наказом ЛДУВС імені Е.О.Дідоренка від 29.10.2015 року за №61 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих з 05.05.2014 року (а.с. 25-копія наказу).

09.12.2015 року позивачем на ім'я ректора було подано заяву, в якій він просив розірвати трудовий договір з Луганським державним університетом внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка, укладений на невизначений строк, за власним бажанням з 10.12.2015 року у зв'язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю (а.с.29-копія заяви).

Наказом ЛДУВС імені Е.О.Дідоренка від 10.12.2015 року за №71 о/с ОСОБА_1 було звільнено з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 10.12.2015 року (а.с.21).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.02.2016 року (а.с.65-69) рішення апеляційного суду Луганської області від 03.09.2015 року скасовано, залишено в силі рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 14.04.2015 року.

На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.02.2016 року ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка 05.04.2016 року видано наказ за №13 о/с, яким скасовано наказ ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка від 29.10.2015 року №61 о/с і зазначено, що ОСОБА_1 вважається звільненим з посади доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (через скорочення штату працівників) з 05.05.2014 року (а.с.70).

Також 05.04.2016 року ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка видано наказ за №14 о/с, яким скасовано наказ ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка від 10.12.2015 року №71 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри кримінального процесу та правосуддя факультету підготовки слідчих за ч. З ст. 38 КЗпП України (а.с.71).

Отже, на день розгляду цього позову і ухвалення рішення накази про поновлення позивача на роботі від 29.10.2015 року та його звільнення від 10.12.2015 року скасовані, ОСОБА_1 вважається звільненим за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (через скорочення штату працівників) з 05.05.2014 року.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки підставами позову є обставини його звільнення 10.12.2015 року за ч. З ст. 38 КЗпП України.

На підставі наведеного, ст.ст. 38, 232, 235 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О.Дідоренка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки розрахунку та видачі трудової книжки при звільненні.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. В. Неганова