Справа № 476/1006/15-ц
Провадження № 2/476/7/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.02.2016 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Чернякової Н.В.

при секретарі Козаченко Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Єланець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання відповідачки ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок по вулиці Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області. На даний час за вказаною адресою зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 Шлюб між ними розірвано 17.11.2005 року. З цього часу відповідачка не проживає за вищевказаною адресою. Посилаючись на ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності, в якому зазначала, що в період з 18.11.1978 року по 17.11.2005 року вона перебувала в шлюбі з позивачем. За час шлюбу вони побудували житловий будинок по вулиці Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області. У 1988 році позивач зареєстрував право власності на спірний будинок, вказавши себе власником. Вказаний будинок вона вважає спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу, в 2009 році, позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці приватизованій позивачем.

Посилаючись на норми ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст. 120 ЗК України просила суд визнати з нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області та визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий № :01:016:0002 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області та поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Також просила стягнути з позивача судові витрати по справі.

Ухвалою Єланецького районного суду від 29.09.2015 року у відповідності до ст.123 ЦПК України зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом.

В ході розгляду справи відповідачка подала заяву про залишення без розгляду позовної вимоги про розподіл майна.

Ухвалою Єланецького районного суду від 08.10.2015 року вищевказану вимогу залишено без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Вважає, що відповідачкою пропущений строк позовної давності і не надано суду жодних доказів щодо поважності пропущеного строку.

В судовому засіданні відповідачка просила суд поновити строк для захисту порушеного права, визнати з нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області, визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий № :01:016:0002, на якій розташований вищевказаний будинок та стягнути з позивача понесені нею судові витрати по справі. В задоволенні первісного позову просила відмовити.

Під час судового розгляду відповідачка подала заяву про уточнення позовних вимог якою доповнила зустрічний позов і знову заявила вимогу про поділ майна.

Судом, за клопотанням представника позивача, ухвалою від 23.12.2015 року виділено в самостійне провадження позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що з 28.11.1978 року сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому Калинівською сільською радою Єланецького району Миколаївської області.

За час проживання в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 побудували житловий будинок по вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області. 07.06.1988 року позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво на право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за вищевказаною адресою (а.с. 12).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 17.04.2003 року. Зареєстровано розлучення в органах реєстрації актів цивільного стану 17.11.2005 року та отримано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 20).

З часу розірвання шлюбу позивач та відповідачка поділ майна, набутого в шлюбі, не проводили. З 2005 року до літа 2015 року відповідачка в житловому будинку по вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області фактично не проживала, але була зареєстрована за вказаною адресою. З вересня 2015 року і по теперішній час вона постійно проживає за місцем своєї реєстрації.

Оскільки спірне майно побудовано сторонами до 2004 року, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України, то при вирішенні справи необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 16 ЗУ "Про власність", які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має спільні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вищезазначений будинок з господарськими будівлями і спорудами є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а отже частка кожного із сторін в ньому складає ? частину, а тому є всі підстави для визнання за відповідачкою права власності на ? частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення позачергової сесії Єланецької селищної ради Миколаївської області від 17 грудня 2009 року № 5 позивач ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку 0,08га, кадастровий номер :01:016:0002 за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом від 21 грудня 2009 року серія ЯК № 772007. (а.с. 13).

Вказана земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, одержана позивачем у власність після розірвання шлюбу в порядку приватизації.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За змістом ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно роз'яснень викладених в п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", якщо на приватизованій одним із подружжя земельній ділянці знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку між подружжям до особи, яка не мала право власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди.

Таким чином, в зв'язку з тим, що рішенням суду за відповідачкою визнано право власності на ? частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, то до неї відповідно переходить і право власності на частину земельної ділянки, на якій вони розміщені без зміни цільового призначення земельної ділянки.

Що стосується позовних вимог заявлених позивачем в первісному позові про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Як роз'яснено в п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 7 лютого 2014 року, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном.

Враховуючи, що за відповідачкою ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину житлового будинку № 7 по вулиці Корольова в с.м.т. Єланець Миколаївської області з господарськими будівлями і спорудами, суд вважає відсутніми підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що відповідачка дізналася про порушення свого права, тобто про наявність у позивача заперечень щодо її права володіння, користування та розпорядження спільним майном лише у вересні 2015 року, що відповідно до зазначеної норми і є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Доводи позивача про те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту прийняття судом рішення про розірвання шлюбу не відповідають нормам ст. 261 ЦК України.

А тому суд вважає, що строк звернення за захистом порушених прав відповідачкою не пропущений.

Так як суд дійшов до висновку про задоволення зустрічного позову, то відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 понесені останньою витрати по сплаті судового збору в сумі 730,47 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки 0,0800га, кадастровий номер :01:016:0002 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки 0,0800га, кадастровий номер :01:016:0002 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: вул. Корольова, 7 в с.м.т. Єланець Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 730 (сімсот тридцять) грн. 47 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Єланецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В. Чернякова.