Справа № 466/4249/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"24" травня 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар РЕПЕТА К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 25.06.2014р. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, який було уточнено шляхом збільшення позовних вимог, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

В обгрунтування позову зазначає, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23.09.2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину щодо нього, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в доход держави, зобов'язано відшкодувати 6520,00грн. матеріальної шкоди та 1000,00грн. моральної шкоди. Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 23.11.2010 року вищевказаний вирок Шевченківського районного суду м. Львова в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано та направлено в той же суд на новий розгляд, в порядку цивільного судочинства. Однак спір не розглянуто.

Згідно висновку експерта від 17.06.2010 року № 1352 в ОСОБА_1 виявлено: повний вивих двох зубів, забій 2-го верхнього зуба зліва, синці та садни на губах, які утворилися від дії тупих предметів, можливо від удару рукою, могли виникнути 24.04.2009 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. Він витратив на лікування зубів 6 520, 00 грн., що підтверджується нарядом замовлення та актом виконаних робіт, виданим медичним коледжем «Монада» та фіскальними чеками на загальну суму 6520,00грн.

Своїми протиправними діяннями ОСОБА_2 спричинив йому моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях, переживанні та хвилюванні за здоров'я. Він є молодим чоловіком, який був побитий родичами на очах у дружини та дітей, йому вибили зуби, він переніс фізичний біль, коли йому їх вибили, а потім коли вставляли. Він був позбавлений можливості харчуватись, деякий час відчував себе безпорадним. Він змушений був витрачати власні кошти на лікування забираючи їх від родини внаслідок чого його сім'я була поставлена в нужденне становище і позбавлена можливості придбати для власних потреб найнеобхідніші речі. Були порушені його звичні життєві зв'язки. Це все призвело до розладу нервової системи і вживання медичних засобів. Спричинену моральну шкоду він оцінює в 10 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили стягнути з відповідача матеріальну шкоду - 6 250,00 грн., інфляційні втрати - 5 446,95грн. та 10000 грн. моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, мотивуючи це тим, що надані позивачем чеки є недопустимими доказами, оскільки їх зміст є незрозумілим та сумнівним. Акт виконаних робіт не відповідає вимогам закону. Окрім цього, просили про застосування позовної давності, оскільки позивач звернувся в суд про відшкодування шкоди 25.06.2014р. за фактами події, яка відбулася 24.04.2009 р.

В подальшому відповідач та його представник в судові засідання не з'являлися, хоча належним чином повідомлялися про дату та час розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 27.06.2014 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді майже два роки.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого відповідача та його представника, зі згоди позивача та його представника, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та його представника і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23.09.2010 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину щодо ОСОБА_1, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в доход держави, зобов'язано відшкодувати ОСОБА_1 6520,00 грн. матеріальної шкоди та 1000,00 гри. моральної шкоди. Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 23.11.2010 року вищевказаний вирок Шевченківського районного суду м. Львова в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано та направлено в той же суд на новий розгляд, в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.11.2011 року позовна заява ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди була залишена без розгляну. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012р. апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, ухвала від 25.11.2011р. залишена без змін.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 24.04.2009 р. близько 11:30 год. знаходячись на подвір'ї будинку по АДРЕСА_1 підійшов до ОСОБА_1, де на грунті особистих неприязних відносин почав нецензурно висловлювати йому претензії щодо спільного проїзду до будинку, а також безпідставно наніс два удари кулаком в обличчя, в результаті чого завдав потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я.

Згідно висновку експерта від 17.06.2010 року № 1352 в ОСОБА_1 виявлено: повний вивих двох зубів, забій 2-го верхнього зуба зліва, синці та садни на губах, які утворилися від дії тупих предметів, можливо від удару рукою, могли виникнути 24.04.2009 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

З приводу отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 проходив лікування в ТзОВ медичному коледжі «Монада»

Судом встановлено, що позивач затратив на лікування зубів 6520,00 грн., що підтверджується нарядом замовлення, актом виконаних робіт, виданими ТзОВ медичний коледжем «Монада», в яких зазначено види наданих йому послуг та їх вартість (а.с.47,48). Фіскальними чеками на загальну суму 6 520,00грн., оригінали яких є в матеріалах справи (а.с.44), підтверджено фактичну оплату позивачем цих послуг.

Крім того, ТзОВ медичний коледж «Моналда» стоматологічне відділення на запит суду 21.10.2015р. надало виписку з лікувальної карти ОСОБА_1, в якій зазначено дані його обстеження при зверненні та проведене лікування в період з 01.07. по 15.07.2009р. (а.с.101).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд відхиляє заперечення відповідача з приводу недопустимості доказів, а саме чеків та акту виконаних робіт, вважає такі не відповідають нормам закону та мають на меті уникнення майнової відповідальності за заподіяний злочин.

Відтак, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача матеріальну шкоду завдану злочином, яка полягала у витраті 6 520,00 грн. на лікування.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний суд України у своїй постанові від 01 жовтня 2014 року (справа № 6-113цс14) висловив правову позицію про те, що відшкодування заподіяної, зокрема, злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням. Також Верховний Суд України вказує, що за змістом цієї норми (тобто, ст. 625 ЦК України) закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач подав суду розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого такі становлять 5 446,95 грн. Даний розрахунок позивач та його представник підтримали в судовому засіданні. Стороною відповідача правильність такого не спростовано.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача інфляційні втрати в розмірі 5 446,95 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Своїми протиправними діяннями, а саме нанесенням позивачу тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 моральну шкоду. Ця шкода полягала у фізичних та моральних стражданнях, переживанні та хвилюванні за здоров'я, в нього порушився звичний ритм життя, він звертався до лікарів-стоматологів.

Враховуючи характер заподіяних тілесних ушкоджень, обставини, за яких вони були отримані позивачем, подальшу поведінку відповідача, виходячи із принципу розумності та справедливості суд робить висновок про те, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 2 000,00 грн. моральної шкоди.

Заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає до задоволення. Клопотання позивача про поновлення позовної давності, пропущеної з поважних причин, суд вважає обґрунтованим, оскільки вирок в частині цивільного позову було скасовано та справу скеровано на новий розгляд, після чого позовну заяву було повернуто позивачу. Повторно подану ОСОБА_1 позовну заяву про відшкодування шкоди ухвалою суду від 25.11.2011р., залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012р., залишено без розгляду.

Окрім цього, 24.11.2011р. у ОСОБА_1 проводився обшук працівниками міліції, здійснювалися щодо нього інші слідчі дії у зв'язку з пред'явленням обвинувачення за ч.3 ст.309 КК України. З 13.03.2012р. по 26.03.2012р. він перебував на лікуванні у ЛОДКНД. Також з 24.11.2013р. до 02.06.2014р. він перебував у відрядженні за межами України. Наведені обставини дають суду підставу для висновку про поважність причин пропуску позовної давності та необхідності її поновлення з метою захисту порушених прав позивача.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З відповідача у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог слід стягнути в доход держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.8,10,57,58,60,88,169,208,209,212,215,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 6 520,00грн., інфляційні втрати - 5 446,95 грн., у відшкодування моральної шкоди - 2 000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 551,20грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська