Справа № 309/3331/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі :

головуючого судді Леска В.В.

суддів Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 23 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, який обгрунтував тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Хустського районного суду 09 грудня 2013 року.

У звязку з тим, що діти проживали разом із колишньою дружиною позивача, рішенням Хустського районного суду від 02 грудня 2013 року з позивача стягнуто аліменти на їх утримання по 550 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повнолітнього віку та 350 грн. на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Після досягнення дочкою сторін трьохрічного віку відповідачка почала працювати. У звязку з труднощами, повязаними з утриманням та вихованням дітей, між сторонами було вирішено питання про утримання дітей в добровільному порядку, а саме: неповнолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишився проживати разом з позивачем, а неповнолітня дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишилася проживати разом з відповідачкою. За таких обставин відповідачка ОСОБА_4 подала до відділу ДВС Хустського РУЮ заяву про припинення стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки він проживає з ним та знаходиться на його утриманні.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Хустського районного суду від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просить оскаржуване ним рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Межі доводів апеляційної скарги судом першої інстанції не враховано той факт, що між сторонами укладено домовленість: одна дитини проживає з батьком, а друга з матірю, тобто коли кожен із батьків утримує по одній дитині, то, на думку апелянта, він не зобовязаний сплачувати аліменти на утримання іншої дитини, яка проживає з колишньою дружиною. Крім того, суд дійшов невірного висновку стосовно мого доходу та не врахував обставини, що мають суттєве значення, а саме: те, що матеріальний стан платника аліментів значно погіршився.

ОСОБА_8, представник позивача, підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно загальних засад регулювання сімейних відносин, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї (ч. 6 ст. 7 СК України).

Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Згідно з ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст.183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Батьки несуть рівний обов'язок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, або тверда грошова сума, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, зареєстрованому в Хустському відділі реєстрації актів цивільного стану 24 січня 2009 року, який розірвано рішенням Хустського районного суду від 09 грудня 2013 року (а.с. 5).

Від даного шлюбу народилося двоє дітей: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Хустського районного суду від 02 грудня 2013 року з позивача стягнуто аліменти на їх утримання по 550 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повнолітнього віку та 350 грн. на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

У звязку з труднощами, повязаними з утриманням та вихованням дітей, між сторонами було вирішено питання про утримання дітей в добровільному порядку, а саме: неповнолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишився проживати разом з позивачем, а неповнолітня дочка сторін - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишилася проживати з відповідачкою. Враховуючи зазначене, відповідачка ОСОБА_4 подала до відділу ДВС Хустського РУЮ заяву про припинення стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, оскільки він проживає з батьком та знаходиться на його утриманні (а.с. 9).

Зазначені обставини встановлені судом, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про припинення стягнення аліментів на утримання доньки, суд першої інстанції вірно виходив з того, що в позові слід відмовити із врахуванням матеріального становища платника аліментів, рівності прав та обов'язків обох батьків щодо дітей, за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що перебування на утриманні позивача неповнолітнього сина звільняє його від сплати аліментів на утримання доньки, яка проживає з відповідачкою, є безпідставними, оскільки колегія суддів вважає, що відповідачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено того, що він за станом здоровя чи інших обставин, що мають значення для визначення можливості сплачувати аліменти, не в змозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції рішенням від 02 грудня 2013 року. Позивач є працездатним, а тому повинен брати участь в утриманні дитини у визначеному судом розмірі.

Крім того, відповідно до норм ст. 190 Сімейного Кодексу України припинення права на аліменти на дитину можуть мати місце тільки у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно, а змінено (зменшено або збільшено) розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути в судовому порядку за позовом платника або одержувача аліментів тільки у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, як це передбачено ст. 192 СК України, тобто правові підстави для задоволення позову по даній справі відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: