Єдиний унікальний номер 219/1972/15-ц Номер провадження 22-ц/775/891/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Бахмут Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.

суддів: Корчистої О.І., Космачевської Т.В.

при секретарі Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми вкладу,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», банк) про розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми вкладу відмовлено.

З рішенням не погодився ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, та подав апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення суду не ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах матеріального та процесуального права, отже, є незаконним. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу ЕПС» № 7989720/2014 (в національній валюті України) від 26 травня 2014 року, укладений між останнім та ПАТ «ВіЕйБі Банк», та стягнути на користь ОСОБА_1 суму вкладу в розмірі 164 000 грн.

В обґрунтування доводів скарги позивач зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що з дня введення тимчасової адміністрації, ліквідації Банку, призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», не здійснюється задоволення вимог вкладників та зупиняються всі повноваження органів управління банку.

Висновок суду про неможливість задоволення позову через припинення органів управління банку не ґрунтується на нормах законодавства.

На думку апелянта, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ніяким чином не перешкоджають вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум з банку, які йому не повернуті.

Заявник звертає увагу на те, що посилання суду на положення ст. 1174 ЦК України щодо можливості обмеження законом прав клієнта, щодо розпорядження грошовими коштами на його рахунку, є неправильним, оскільки Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, не обмежує права вкладника на дострокове отримання суми вкладу у разі запровадження ліквідаційної процедури.

Також апелянт акцентує увагу суду на те, що позивач звертався як до банку, так і до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів з вимогою про дострокове повернення суми вкладу, але сума вкладу виплачена не була.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав та просив рішення суду першої інстанції скасувати і винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але про час та місце слухання справи був повідомлений повісткою та телефонограмою (а.с. 122, 125).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон, Закон № 4452-VI ), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 вказаного Закону, тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього ж Закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 4452-VI, з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

В судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу ЕПС» № 7989720/2014 (в національній валюті України).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 договору, предметом договору є розміщення вкладником в Банку строкового вкладу на строк 13 місяців з дня укладення договору з щомісячною виплатою процентів. Для обліку вкладу банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок НОМЕР_1, код банку - 380537. Сума початкового вкладу становить 164 000 грн.

Позивачем було внесено на вкладний рахунок вклад в сумі 164 000 грн. відповідно до умов договору, що підтверджується квитанцією № 1175962 від 26 травня 2014 року.

Згідно з постановою Правління НБУ від 20 листопада 2014 року № 733/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123, яким впроваджено в банку тимчасову адміністрацію з 21 листопаду 2014 року та призначено уповноважену особу Фонду на вчинення тимчасової адміністрації.

20 березня 2015 року, на підставі постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 р. № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особу Фонду на ліквідацію банку ОСОБА_3 строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно (а.с. 35 - 36, 44, 69, 94, 99).

Суд зазначив, що, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

У відповідності з п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) ) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку.

Частиною 3 ст. 46 вказаного Закону України передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, щодо унеможливлює виникнення нових зобов'язань.

Згідно ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: 1) виконує повноваження органів управління банку; 2) приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку; 3) складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; 4) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 5) у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; 6) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 7) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 8) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, які підлягають обов'язковому зберіганню; 9) виконує повноваження, які визначені частиною другою статті 37 цього Закону; 10) здійснює відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Згідно ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачена черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплат витрат та здійснення платежів.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про розірвання договору і стягнення коштів із ПАТ «ВіЕйБі Банк», як сторони за вищевказаним договором банківського вкладу, оскільки сума вкладу не може бути стягнута поза межами ліквідаційної процедури.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що спірні відносини регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним щодо цих відносин, та його норми є пріоритетними відносно інших законодавчих актів України у таких відносинах.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги позивача відносно того, що суд першої інстанції зробив хибний висновок про відсутність правових підстав для стягнення коштів з банку на користь позивача та неправильно застосував норми матеріального права, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні, оскільки суд першої інстанції свої правові висновки належним чином мотивував і виклав їх у рішенні.

Суд дійшов правильного висновку, що відповідно до постанови Правління НБУ від 20 листопада 2014 року № 733/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123, яким впроваджено в банку тимчасову адміністрацію з 21 листопада 2014 року та призначено уповноважену особу Фонду на вчинення тимчасової адміністрації.

В подальшому, а саме 20 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ прийнято рішення № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року.

Отже, починаючи з 20 березня 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача грошових коштів із ПАТ «ВіЕйБі Банк», як сторони за договором банківського вкладу, оскільки сума вкладу за договором не може бути стягнута поза межами ліквідаційної процедури.

Виконання зобов'язань Фонду, як самостійною юридичною особою, перед вкладниками здійснюється з дотриманням вимог і у спосіб, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-V після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку (ст.ст.26-28 Закону). Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і є юридичною особою публічного права.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти.

Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Таким чином, після початку процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто позбавлений права виконувати будь-які операції за рахунками клієнтів.

Довід позивача щодо безумовного права на отримання вкладу на першу вимоги, апеляційний суд відхиляє, як такий, що суперечить законодавству України. Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку; звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Таким чином, Банк не має можливості задовольняти вимогу про видачу вкладу.

Одночасно апеляційний суд вважає, що твердження заявника про те, що суд необґрунтовано застосував положення ст.ст. 512, 514 ЦК України, не може бути підставою для скасування рішення, оскільки застосування цих норм права не суперечать висновкам суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи і відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують та не приводять до висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має, а тому рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - відхиляє.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: