Справа № 487/9253/15-ц
Провадження № 2/487/585/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21.03.2016 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

третя особа - Заводський районний відділ Державної міграційної служби України в Миколаївській області,

про зобовязання вчинити певні дії, усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов'язати Заводський районний відділ державної міграційної служби України в Миколаївській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, усунути перешкоди у користуванні належним їй майном шляхом виселення відповідача з квартири, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, зареєстрований у житлі, що належить їй на праві власності, проте з жовтня 2014року він постійно в квартирі не проживає, а навідується один-два рази на рік, займаючи одну з кімнат; проживання та реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає позивачу продати житло у звязку із переїздом до іншого місця.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав письмові заяву про розгляд справи без його участі та заперечення, в яких просив у позові відмовити, зазначивши, що змушений за станом здоровя відлучатися з квартири на деякий час на лікування та реабілітацію, проте іншого житла крім спірної квартири він не має, із трьох кімнат квартири зберігає свої речі лише в одній, на постійне проживання в якій, вважає, має право, оскільки на час придбання квартири вони з позивачем проживали разом, вели спільне господарство; позивач весь час визнавала його право на проживання та завіряла, що без житла він не залишиться; своїм проживанням в квартирі він прав позивача ніяк не порушує.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.1996року, зареєстрованого Миколаївською Універсальною Товарно-сировинною біржею, який рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 30.05.2008р. визнано дійсним.

Сторони перебували в шлюбі, який було зареєстровано в Якутії 21 січня 2000р., а розірвано в м.Миколаєві за рішенням суду від 27 жовтня 2011р., що набрало чинності 08.11.2011р.

Квартира АДРЕСА_1 є зареєстрованим місцем проживання сторін.

Після розлучення з позивачем відповідач продовжив проживання в її квартирі та здійснював оплату за житло до жовтня 2014р.

Понад рік відповідач фактично не проживає в квартирі, але продовжує безоплатно використовувати житло, зберігаючи в ньому свої речі.

Вказані обставини підтверджуються копіями договору, свідоцтв органу РАЦС, рішеннями суду, довідкою ЖЕК №2 від 10.11.2015р. та показами свідка ОСОБА_4

Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, дотримуючись моральних засад суспільства.

Відповідно до закону (норм щодо права користування чужим майном - гл.32 ЦК України) право користування житлом власника надається членам сімї власника. Статтями 156,157 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє колишніх членів сім'ї власника права користуватися займаним приміщенням за плату, якщо відсутня угода із власником про безоплатне проживання.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В пункті 33 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р., зазначено, що відповідно до положень ст.ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником, і що діями відповідача, не пов'язаними із позбавленням володіння, порушується його право власності. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння з боку відповідача.

За обставинами справи вбачається, що позивач є власником житла та вправі цією власністю розпорядитися на власний розсуд. Однак, свій намір продати квартиру позивач не може реалізувати через те, що відповідач, який з грудня 2011р. не є членом її сім'ї і тривалий час відсутній в квартирі, продовжує використовувати житло безоплатно, зберігаючи в ньому свої речі та реєстрацію свого місця проживання. На думку суду, це є перешкодою у праві позивача розпорядитися своєю власністю.

Посилання відповідача на його участь у придбанні квартири №124, не беруться судом до уваги, оскільки на їх підтвердження не надано доказів та не заявлено відповідного їм зустрічного позову.

Що стосується вимоги зобовязання державного органу зняти відповідача з реєстрації у жилому приміщенні квартири АДРЕСА_2, то вона є зайвою та задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Питання реєстрації місця проживання фізичної особи врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382, положення якого встановлюють, що реєстрація місця проживання здійснюється органом реєстрації лише на підставі заяви особи (ст.6), а зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, або остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), або свідоцтва про смерть (ст.7).

Отже, остаточне рішення суду по даній справі про виселення відповідача з квартири, буде підставою для органу реєстрації для зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою квартири позивача.

На підставі ст.88 ЦПК України позивачу пропорційно задоволених вимог також присуджуються з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати 487,20грн.

Суддя: Т.В.Корнешова