Справа № 459/2913/15 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2436/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: Головуючого судді Берези В.І., суддів Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 14 січня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом Хом`яка ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ПП «Моноліт-ВС» про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_4, ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження 399/1000 ідеальних частин цеху затяжки і арматурних виробів 1298,1 кв.м, бетонну площадку площею 2192,3 кв.м, що знаходяться по вул.Львівська, 81 у м.Червонограді Львівської області.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить ухвалу скасувати.

В апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувана ухвала є протиправною, суперечить нормам матеріального та процесуального права. Ухвалюючи зазначену ухвалу, суд виходив з того, що існує реальна можливість відчуження майна відповідачами, що унеможливить виконання рішення. Судом не враховано того, що приміщення, щодо яких застосовано заборону відчуження, належать на праві приватної власності Приватному підприємству «Моноліт ВС», судом не враховано, що підприємство є самостійним суб»єктом господарювання, юридичною особою, майно підприємства та майно фізичної особи не може ототожнюватись, ці особи у вчинені правочинів виступають кожен від свого імені та несуть самостійну відповідальність. Окрім того, у разі смерті засновника приватне підприємство не припиняє свого існування та продовжує діяльність. Судом не враховано, що свідоцтво про право на спадщину на певну частку в статутному капіталі дає право на частку вартості майна товариства пропорційно до частки спадкодавця у статутному капіталі. Оскаржувана ухвала порушує інтереси підприємства щодо користування та розпорядженням майном, реальна загроза невиконання рішення суду відсутня. Окрім того, заборона стосується фізичних осіб, хоча такі не мають права власності на спірне майно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, його представника, у відсутності сторони позивача, який повідомлявся про розгляд справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза відчуження належного відповідачам майна , що може утруднити виконання рішення, а тому прийшов до висновку про те, що обраний вид забезпечення позову відповідає заявленим вимогам.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Як видно з вимог за позовною заявою, позивач є спадкоємцем майна свого батька Хом`яка В.М., який помер 26.01.2013р. Батько був співзасновником ПП «Моноліт-ВС» разом з двома іншими співзасновниками відповідачами. Оскільки у свідоцтві про право на спадщину позивача зазначено, що йому як спадкоємцю належить 1/3 частина статутного фонду ПП «Моноліт-ВС», до якого належать і куплені ідеальні частини цеху затяжки і арматурних виробів та бетонна площадка по вул. Львівській, 81 у м. Червонограді, такий просив визнати за ним 1/3 частин ідеальних часток цього придбаного у 2006 р. майна, та саме цього майна підприємства стосуються вжиті судом заходи забезпечення позову.

Відповідно до положення ст. 62 ГК України підприємство є самостійним суб'єктом господарювання, юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Позов заявлено до фізичних осіб, разом з тим, майно приватного підприємства і майно фізичної особи - його засновника, не можна ототожнювати, оскільки ці особи є різними суб'єктами цивільних правовідносин, які у вчиненні правочинів виступають кожен від свого імені та несуть самостійну відповідальність. Крім того, у разі смерті засновника приватне підприємство не припиняє свого існування та продовжує діяльність.

Відповідно до п.4 Постанови Верховного суду України №9 від 22.12.2006 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 2 від 12.06.2009 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, що іноді призводить до незворотних наслідків.

Судом не враховано, що у разі відчуження спірного майна, позивач має право на 1/3 вартості майна товариства, тобто грошових коштів від реалізації даного майна пропорційно до частки Спадкодавця у статутному капіталі ПП «Моноліт-ВС». А відтак, вирішуючи даний спір, суд не вправі обмежувати таке (підприємство) у користуванні та розпорядженні майном, яке належить підприємству, а не конкретним фізичним особам відповідачам.

Враховуючи вищенаведене, ухвалу, як таку, що винесена з порушеннями норм процесуального та матеріального права, слід скасувати та ухвалити нову - про відмову у заявленому позивачем забезпеченні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.312, ст.ст.313,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 14 січня 2016 року скасувати, ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви Хом`яка ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає розгляду справи.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6