АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/689/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа служба у справах дітей Хмельницької РДА, про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_9, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення моральної шкоди. Мотувуючи тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 23.07.2004 року. У даному будинку проживала її бабуся, яка у вересні 2012 року померла. Вказувала, що з дня смерті бабусі ОСОБА_10 відповідачі почали чинити їй перешкоди в користуванні її власністю, не впускають її в належний будинок, хоча вся сім'я відповідачів проживає в новозбудованому будинку в АДРЕСА_3.

А тому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею в будинку АДРЕСА_2, усунути перешкоди в користуванні власністю, зобов'язати відповідачів скасувати своє місце проживання в вищевказаному будинку, зняти замки, забрати собаку, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 30000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_9 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_9, на користь ОСОБА_4 з кожного по 48 грн. 72 к. сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 97 грн. 44 к.. сплаченого судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі року ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 не погоджуються з рішенням суду першої інстанції, просять його змінити в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення. При цьому, посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи та невірне застосування норм матеріального права. Вказують, що судом не враховано, що відповідачі постійно проживали і проживають в будинку АДРЕСА_2 та іншого житла не мають, в той час коли позивачка забезпечена житлом. Крім того, не взято до уваги, що відповідачами здійснювались витрати на утримання будинку, проводились поточні ремонти.

Відповідачі та представник відповідача в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу.

В судовому засіданні позивач та її представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені також у ст. 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 (а.с. 6).

У вказаному будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_1, 1957 року народження, - з дня народження, ОСОБА_7, 1958 року народження, - зареєстрована з 25.12.1984 року, ОСОБА_2, 1986 року народження, - зареєстрований з дня народження, ОСОБА_9, 1990 року народження, - зареєстрована з дня народження, які користувались будинком за згодою попереднього власника ОСОБА_10, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, - зареєстрований з 05.06.2015 року за місцем реєстрації батька (а.с. 43).

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом даних правових норм право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а тому припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом.

Отже, право члена сім'ї власника житлового будинку (квартири) на користування ним (нею) є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чинне законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника.

З огляду на викладене вище, після зміни власника відпвоідачі втратили право користуватися ним. До того ж, між позивачкою та відповідачами відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим будинком.

Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення прав позивачки, як власника житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2, та обгрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.

Безпідставним є посилання апелянтів на належність позивачці на праві власності квартири АДРЕСА_1, оскільки дана обставина не може бути підставою обмеження її права володіння, користування і розпорядження іншим належним їй на праві власності майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами було проведено поточний ремонт будинку та оплачуються витрати по його утриманню не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) І.В. П'єнта

Судді (підпис) О.І. Талалай

(підпис) А.П. Корніюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Мазурок О.В. Провадження № 22-ц/792/689/16

Доповідач -П'єнта І.В. Категорія №43