Справа № 355/255/16-ц
Провадження № 2/355/174/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Лисюка О.Д.

за участю секретаря Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лехнівської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що 30 серпня 2015 року померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок в с. Лехнівка, по вул. Стадіонна, 9 Баришівського району Київської області та дві земельні ділянки із цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва та які розташовані на території Лехнівської сільської ради. Однак, під час прийняття спадщини їй стало відомо, що у жовтні місяці 2014 року ( в той час, коли мати уже постійно проживала разом з нею в с. Недра, по вул. Механізаторів), вона в с. Лехнівка Баришівського району склала заповіт, який посвідчений секретарем Лехнівської сільської ради Баришівського району Київської області ОСОБА_4 Заповіт не підписаний особисто спадкодавцем з причини нібито похилого віку та хворобою.

Вважаючи даний заповіт нікчемним, просить суд постановити відповідне рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги викладені в заяві до суду підтримала повністю пояснивши, що з вересня місяця 2014 року вона забрала свою матір ОСОБА_5 із с. Лехнівка на постійне місце проживання до себе додому в с. Недра Баришівського району, де мати проживала до дня своєї смерті.

Після смерті матері їй стало відомо, що у жовтні місяці 2014 року мати в с. Лехнівка Баришівського району склала заповіт, який посвідчений секретарем Лехнівської сільської ради Баришівського району Київської області ОСОБА_4

На дату підписання заповіту, мати постійно перебувала вдома по вул. Механізаторів, в с. Недра Баришівського району Київської області, ніхто із представників Лехнівської сільської ради до них додому в період з вересня 2014 року до серпня 2015 року не з'являвся, жодних документів мати не підписувала.

Окрім того стверджує, що свій паспорт мати віддала на зберігання своєму онукові ОСОБА_6, після того, як дала на його ім'я довіреність на отримання свої пенсії, що також підтверджує той факт, що мати могла самостійно підписувати необхідні їй папери і її похилий вік та пов'язані вікові хвороби, ніяк не впливало на її здатність читати та писати до дня її смерті.

Заперечуючи проти предявленого позову, представник Лехнівської сільської ради Баришівського району Київської області сільський голова ОСОБА_4 суду пояснила, що в жовтні місяці 2014 року до сільської ради звернулася жителька м. Києва ОСОБА_2 з проханням засвідчити заповідальне розпорядження, який її мати ОСОБА_5 хоче зробити на випадок своєї смерті.

Оскільки на той момент вона працювала секретарем Лехнівської сільської ради та мала повноваження здійснювати певні нотаріальні дії, то на велосипеді приїхала за місцем проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Бабуся сиділа у веранді житлового будинку , пересувалася за допомогою палки. Порозмовлявши із ОСОБА_5 та вислухавши її побажання, вона зрозуміла, що бабуся добре розуміє значення своїх дій та може керувати ними, а тому, взявши у неї паспорт та два державні акти, вона поїхала в сільську раду де надрукувала заповідальне розпорядження, текст якого їй сказала Линник.

Разом із працівниками сільської ради ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вони разом приїхали за місцем проживання ОСОБА_5 де їй був зачитаний текст заповіту та в звязку з похилим віком та станом здоровя, за проханням останньої, в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був підписаний ОСОБА_9

Вважає, що жодних порушень Закону при посвідченні заповіту ОСОБА_5 вона не допустила, а позовні вимоги ОСОБА_1 є надуманими.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що приїхавши в черговий раз відвідати свою матір ОСОБА_5 , яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 остання повідомила її, що хоче скласти заповіт, а тому, за проханням матері, вона поїхала в Лехнівську сільську раду та попросила секретаря ради ОСОБА_4 відвідати її матір, оскільки остання за станом свого здоровя фізично не могла приїхати до сільської ради.

Разом із секретарем сільської ради вони приїхали до будинку матері, де в приміщенні веранди, ОСОБА_4 залишилася сам-на-сам із нею та через деякий час, взявши та надані їй державні акти на землю та паспорт матері, поїхала в сільську раду для оформлення заповідального розпорядження.

Згодом, до будинку матері разом із ОСОБА_4 підїхали працівники сільської ради, де в їх присутності було зачитане волевиявлення матері та за проханням останньої, було підписане заповідальне розпорядження.

Вважає, що позовні вимоги сестри нічим не обгрунтовані, є надуманими та безпідставними.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення виходячи з наступних міркувань.

За правилами ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядженні фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України у її присутності іншою особою. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими, визначеними законодавством посадовими чи службовими особами.

Статтею 45 Закону України « Про нотаріат» передбачено, що, якщо особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, його за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

В силу ч.2 та ч.3 ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК України).

Судом встановлено, що 28 жовтня 2014 року в селі Лехнівка Баришівського району за адресою вул. Стадіонна, 9 ОСОБА_5 , яка народилася 03 лютого 1926 року на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження відповідно до якого, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , який належав їй і знаходиться за адресою с. Лехнівка Баришівського району Київської області по вул. Стадіонна,9 та земельну ділянку відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 196284 виданий управлінням Держкомзему у Баришівському районі 27 жовтня 2010 року заповіла своїм дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах кожній.

Земельну ділянку відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 706797 виданий Баришівським відділом земельних ресурсів 04 червня 2008 року заповіла ОСОБА_2.

У звязку з тим, що гр. ОСОБА_5 була особою похилого віку та за станом здоровя не могла сама підписати текст заповіту, згідно зі ст.1253 ЦК України її заповіт було посвідчено в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, який ними заповідачу прочитано вголос ОСОБА_9.

Заповіт був посвідчений ОСОБА_4 секретарем виконавчого комітету Лехнівської сільської ради Баришівського району Київської області та зареєстрований за № 99.

Встановлені судом обставини підтверджуються допитаними в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які кожен окремо суду пояснили, що вони безпосередньо були присутні в якості свідків при підписанні заповідального розпорядження ОСОБА_5 в с. Лехнівка Баришівського району Київської області за адресою вул. Стадіонна, 9 за її проханням ОСОБА_9.

Допитана судом ОСОБА_9 підтвердила, що за проханням ОСОБА_5 в звязку з її похилим віком та станом здоровя, нею був підписаний від імені ОСОБА_5 заповіт складений на дочок останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5, це її рідна тітка по батьку і вона часто їздила її провідувати в с. Лехнівку Баришівського району. Останній раз приїздила до тітки разом із своїм сином десь у 20-х числах листопада місяця 2014 року. Погода була по-осінньому теплою, але в будинку тітки, уже горіла груба, яку нещодавно зробили.

В ході розмови, тітка повідомила їй, що склала на своїх доньок заповіт і була цьому дуже рада.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування » від 30.05.2008 року №7 передбачено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У пункті 16 вказаної постанови зазначається, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Тому даний заповіт є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 1257 ЦК України і згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України у цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається.

В той же час згідно розяснень пункту 5 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про судову практику розгляду цивільних справ_про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення вимог Закону щодо форми та посвідчення заповіту ОСОБА_5 посвідченого 28 жовтня 2014 року секретарем виконавчого комітету Лехнівської сільської ради ОСОБА_4

Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 підтвердила факт перебування покійної ОСОБА_5 8 вересня 2014 року у домоволодінні ОСОБА_1.

Однак, покази даного свідка спростовуються показами допитаного в судовому засіданні свідка на стороні позивача ОСОБА_12, який пояснював, що позивачка ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_13 наприкінці вересня місяця 2014 року привезли із с. Лехнівка до свого будинку в с. Недра свою матір на постійне місце проживання, оскільки остання, за своїм віком та станом здоровя, уже не могла здійснювати за собою догляд.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні не зміг назвати час, з якого покійна ОСОБА_5 проживала в домоволодінні ОСОБА_1 в с. Недра Баришівського району.

Таким чином, посилання позивачки ОСОБА_1 на порушення, які були допущені під час складання заповіту покійною ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212,214 -215, 218 ЦПК України, ст. 203, ч. 4 ст. 207, ст. 215, 1233, 1247, 1248 , 1253, 1257 ЦК України, ст.45 ЗУ « Про нотаріат », п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними » від 06.11.2009 року за № 9, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008року №7, -

суд , -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Лехнівської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, відмовити .

На дане рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_15