13.05.2016 Справа № 469/189/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року Березанський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.

при секретарі - Якубець С.В.

-ОСОБА_1

за участю позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представників відповідача

КП «ОСОБА_4 сількомунгосп - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Коблевський сількомунгосп» про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 04.03.2016 року звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Коблевський сількомунгосп» про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, у якому, з урахуванням уточнень, викладених у заяві від 12.05.2016 року (а.с.76) просив стягнути з відповідача на його користь 18 064,35 грн. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював на КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» з 01.01.2012 року спочатку на посаді машиніста КНС, а потім був переведений на посаду виконуючого обовязки директора зазначеного підприємства, з якої 16.06.2014 року звільнився за власним бажанням.

Однак, при його звільненні з підприємства з ним своєчасно не були проведені, всі передбачені законом розрахунки по заробітній платі та розрахунки по компенсації за невикористану відпустку.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.116, 117 КЗпП України (а.с.6, 7, 77) просить стягнути з КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» на його користь 18 064,35 грн. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримували, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві.

В судове засідання 13.05.2016 року позивач та його представник не зявилися. У наданій до суду письмовій заяві від 12.05.2016 року (а.с.77) позивач просив суд розглянути справу за його відсутності, і зазначив, що уточнені ним позовні вимоги, викладені ним у заяві від 12.05.2016 року, підтримує у повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_4 сільської ради Берзанського району Миколаївської області позов не визнали, посилаючись на те, що в день звільнення позивача з підприємства остаточний розрахунок з ним не був проведений з його вини.

Також вважають, що на день звернення позивача до суду з даним позовом минув строк позовної давності, встановлений ст.233 КЗпП України.

Посилаючись на наведені обставини, представники відповідача просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та матеріали цивільної справи №469/647/15-ц суд встановив наступне.

Як свідчать оглянуті в судовому засіданні копія трудової книжки ОСОБА_2 (а.с.9, цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.252-254), посвідчена копія Наказу №1-в/к від 01.01.2012 року по КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» (а.с.62, цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.251), посвідчена копія Розпорядження ОСОБА_4 сільської ради від 30.05.2013 року №103 (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.56), посвідчена копія Контракту з керівником комунального підприємства від 01.01.2014 року (а.с.53-56, цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.232-235), посвідчена копія заяви ОСОБА_2 від 16.05.2014 року (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.57), посвідчена копія Наказу №35 про звільнення від 16.06.2014 року ОСОБА_4 сільської ради (а.с.8, цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.56), позивач ОСОБА_2 з 01.01.2012 року по 30.05.2013 року працював на КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» на посаді машиніста КНС (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.251, 252-254). З даної посади ОСОБА_2 30.05.2013 року був переведений на посаду виконуючого обовязки начальника підприємства (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.252-254) з посадовим окладом у розмірі 2100 гривень (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.232-235, п.3.1. контракту), на якій він працював до 16.06.2014 року, і був звільнений з даної посади за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.56, 57).

Отже, між сторонами існують трудові правовідносини, які регулюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до нього, у яких визначені взаємні права та обовязки працівника та власника або уповноваженого ним органу.

Так, ч.1. ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Також ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом ст. 237 КЗпПУ звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні йому при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.56, 57, 252-254), і що не заперечується відповідачем, позивач у день звільнення працював, а тому 16.06.2014 року відповідач КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» зобовязаний був забезпечити проведення виплати ОСОБА_2 всіх належних йому сум.

Однак, даний обовязок відповідачем був не виконаний, оскільки як вбачається з Довідки КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» про нараховану та виплачену заробітну плату вих. №75 від 25.09.2015 року (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.146-147), Довідки КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» за вих. №87 від 27.10.2015 року (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.170), Довідки КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» за вих. №96 від 16.11.2015 року (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.213-215) станом на 16.06.2014 року мала місце неоспорювана відповідачем сума заборгованості КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» перед ОСОБА_2 у розмірі 6676,21 грн. (911,65 грн. заборгованості по заробітній платі, 64,87 грн. індексації грошових виплат, 5699,69 грн. сума компенсації за невикористані відпустки), яка у день звільнення позивачу виплачена не була, а остаточно була погашена лише 23.11.2014 року, що підтверджується посвідченими копіями платіжних доручень від 11.12.2014 року (а.с.37, цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.100) та від 23.11.2014 року (а.с.38, цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.100), і визнається позивачем.

Даний факт свідчить про порушення відповідачем права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, передбаченого ч.7 ст.43 Конституції України, та наявність у позивача права вимагати стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до положень ст.117 КЗпП України.

За таких обставин, суд вважає, що до правовідносин, що мають місце у даній справі, слід застосувати положення ст.117 КЗпП України, якою встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При визначенні суми, яка підлягає стягненню з відповідача КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» на користь ОСОБА_2 за затримку проведення з ним строків розрахунків при звільненні, суд керується положеннями п.2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р., яким, зокрема, передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, а також положеннями п.8. чинного Порядку, яким встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до цього, враховуючи, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за останні два календарні місяці роботи, що передують його звільненню згідно даних Довідки КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» про нараховану та виплачену заробітну плату вих. №75 від 25.09.2015 року (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.146-147) складає 5352,36 грн., а число відпрацьованих позивачем робочих днів за даний період його роботи згідно Табелів обліку робочого часу за квітень 2014 рок та травень 2014 року (цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.247, 248) складає 40 днів, середньоденний заробіток позивача, складає 133,89 грн. (5352,36 грн. : 40 днів).

Відтак, суд вважає, що розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача КП «ОСОБА_4 сількомунгосп» на користь позивача за затримку проведення з ним розрахунків при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України становить 18064,35 грн. (133,89 грн. х 135 днів затримки з проведенням розрахунків).

Зясовуючи питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з вимогами про стягнення середньоденного заробітку за порушення строків розрахунків при звільненні, суд враховує праву позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року по справі 1-13/2013, за висновком якого, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Заперечення відповідача проти позову суд не приймає до уваги при ухваленні рішення, вважаючи їх безпідставними і такими, що суперечать вимогам закону, зокрема положення ст.117 КЗпП України.

Також суд враховує, що доводам відповідача щодо наявності вини Позивача щодо несвоєчасного виплати йому заробітної плати у спірних правовідносинах була надана правова оцінка Апеляційним судом Миколаївської області в Рішенні від 01.02.2016 року (а.с.24-28, цивільна справа №469/647/15-ц, а.с.321-325 ), який визнав такі доводи відповідача необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ч.7 ст.43 Конституції України, ст.ст.83, 116, 117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р., ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Комунального підприємства «ОСОБА_4 сількомунгосп» ОСОБА_4 сільської ради Берзанського району Миколаївської області про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «ОСОБА_4 сількомунгосп» ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області (адреса місцезнаходження: вул. Баблідзе 1/1, с. Коблеве Березанського р-ну, Миколаївської області, ) на користь ОСОБА_2 18 064 (вісімнадцять тисяч шістдесят чотири) гривні 35 копійок середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні.

На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України стягнути з Комунального підприємства «ОСОБА_4 сількомунгосп» ОСОБА_4 сільської ради Березанського району Миколаївської області () в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13 травня 2016 року.