АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар Вівчарик Н.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, інтереси якої представляє служба у справах дітей Чернівецької міської ради, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану в її інтересах ОСОБА_4, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, яка була використана в інтересах сім'ї. У зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_5 ухвалами суду від 29 липня, 17 вересня та 02 грудня 2015 року співвідповідачами у справі залучені спадкоємці померлого, а саме: неповнолітня донька ОСОБА_6 з представником в особі служби у справах дітей Чернівецької міської ради та батьки - ОСОБА_7 й ОСОБА_8

В остаточних вимогах від 04 листопада 2015 року з урахуванням залишених без розгляду вимог в частині 10710 грн. інфляційних сум та залучених ухвалою суду в якості співвідповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позивач просив стягнути із відповідачів суму позикового боргу в розмірі 55585грн.20коп., солідарно 3% річних в сумі 4168грн. 89коп., солідарно 17000 грн. основного боргу та солідарно 3% від простроченої суми в розмірі 765грн.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 41285 горн.95 коп. та понесених

справа № 22-ц/794/288/16 р. Головуючий у І інстанції Вівчар Г.А.

категорія: 27 Доповідач Лисак І.Н.

судових витрат в сумі 487грн.20 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 650 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах та від імені якої діє ОСОБА_4, просить вищезазначене рішення суду скасувати з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує незаконність рішення невідповідністю висновків суду обставинам справи щодо розміру та цілей позики, належності спадкового майна до спільного майна подружжя, обставинам прийняття спадщини та кола спадкоємців, порушення засад диспозитивності цивільного процесу шляхом задоволення вимог до спадкоємців, які позивачем не заявлялися.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом позовних вимог від вересня 2014 року, які були уточнені заявою в листопаді того ж року (а.с.2-4,47-48), було солідарне стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 боргу за договорами позики від 12.04.2013 року в сумі 2200 євро та від 21.05.2013 року в сумі 17000 грн. з інфляційними витратами та трьома процентами річних за їх користування як такими, що були отримані ОСОБА_5 та використані в інтересах сім'ї.

Під час розгляду справи співвідповідач ОСОБА_5 помер (а.с.85), внаслідок чого після закінчення строку на прийняття спадщини за заявою позивача (а.с.134) ухвалою суду від 29 липня 2015 року була залучена в якості співвідповідача неповнолітня спадкоємиця ОСОБА_6 в собі законного представника ОСОБА_3.(а.с.136), а за заявою позивача (а.с.150) ухвалою суду від 17 вересня 2015 року в якості законного представника неповнолітньої ОСОБА_6 залучено службу у справах дітей Чернівецької міської ради (а.с.152). Крім того, за заявою ОСОБА_1 (а.с.203) ухвалою суду від 02 грудня 2015 року було залучено в якості співвідповідачів спадкоємців померлого ОСОБА_5 в особі батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.207).

Таким чином, після смерті сторони у справі після відкриття провадження, суд першої інстанції залучив правонаступників до участі у справі з дотриманням норм процесуального закону.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить одночасно посилання на норми Сімейного кодексу України, які регулюють створення прав та обов'язків для одного подружжя при укладенні договорів іншим подружжям в інтересах сім'ї, та норми цивільного права як на підставу для задоволення вимог кредитора до спадкоємців. І навпаки, рішення не містить обґрунтувань щодо причин відмови у задоволенні позовних вимог до інших спадкоємців, а так само на виконання вимог ст.1282 ЦК України не встановлює вартість часток отриманих у спадщину майна спадкодавця, що має значення для меж відповідальності спадкоємців.

Таким чином, суд першої інстанції покладаючи виконання зобов'язання перед кредитором на одних із спадкоємців в порядку ст.1282 ЦК України для визначення меж їх відповідальності не визначив вартість спадкової маси та коло спадкоємців, які прийняли спадщину, що було обов'язковою умовою.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Про те, таким вимогам оскаржуване рішення не відповідає, підлягає скасуванню та вирішенню по суті заявлених в суді першої інстанції вимог на підставі норм матеріального права, що регулюються зобов'язання одного з подружжя за договорами позики відносно вимог до ОСОБА_3, а також відповідальності спадкоємців за зобов'язаннями спадкодавця в межах отриманого у спадщину майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 як до подружжя позичальника колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частин 3 та 4 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово, а договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, законом відносяться до спільного майна подружжя за договорами також й гроші, використані в інтересах сім'ї.

Мотивами позивача для солідарного стягнення боргу за позикою було використання цих коштів в інтересах сім'ї для придбання у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_3 автомобіля марки «Мерседес Бенц А160» 2004 р.в., який згодом був зареєстрований за ОСОБА_3 під час перебування з ОСОБА_5 у шлюбі і набув статусу спільного майна подружжя.

Про те, вказане не містить посилання на докази, та, навпаки, спростовується матеріалами справи, за якими автомобіль вже перебував у власності ОСОБА_3 ще в березні 2013 року, а саме був останньою пред'явлений для огляду спеціалісту НДЕКЦ 7 березня та отримано посвідчення Державної митної служби про реєстрацію ТЗ 13 березня (а.с.201-202).

Згідно ст.377 Митного кодексу України щодо особливостей митного оформлення товарів по УКТЗЕД, в т.ч. НОМЕР_1, до якого відносився спірний транспортний засіб, а також процедури митного оформлення, - посвідчення митниці про реєстрацію ТЗ видається після перевірки уповноваженою особою внутрішньої митниці наявності в електронній квитанції МД-1 про сплату митних платежів.

Виконання цих вимог спростовує твердження позивача щодо використання позичених коштів на придбання та розмитнення цього автомобіля, коли сплата таких платежів відбулася не пізніше 13.03.2013 року, при тому, що перша позика в сумі 2200 євро була отримана 12.04.2013 року, а друга в сумі 17000 грн. 21.05.2013 року. Вказані обставини й зміст розписки свідчать про недобросовісність позичальника шляхом введення в оману щодо цілей її використання з метою отримання позики.

Крім того, вбачається й недобросовісність позикодавця ОСОБА_1, який пред'явив позов на усю суму розписки, утаївши факт отримання за життя від ОСОБА_5 банківського переказу від 30.04.2013 року на суму 15150 грн. (а.с.118), що по офіційному курсу НБУ на той день становило 1445,44 Євро.

Відмовляючи в задоволенні вимог як до спадкоємців колегія суддів виходить із наступного.

В силу ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо її повернення зі сплатою процентів за користування та інфляційних, право за які виникає у кредитора в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, діють лише до смерті боржника, та підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1282 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа за фактом смерті ОСОБА_5 не заводилася, відомості про звернення із заявами про прийняття спадщини відсутні (а.с.116). Померлий ОСОБА_5 на момент смерті був зареєстрований разом з батьками в с.Несвоя Новоселицького р-ну Чернівецької області (а.с.7, 18), а зазначене самим позивачем місце проживання дружини померлого було м. Чернівці, що є відмінним, визнається та не спростовується.

Таким чином, висновок суду про прийняття спадщини та твердження позивача про відповідальність перед кредитором ОСОБА_3 внаслідок прийняття спадщини в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України спростовується матеріалами справи.

Крім того, згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 249/05/13 від 22 травня 2013 року (а.с.196) вартість автомобіля «Мерседес Бенц А160» 2004 р.в. становила 63162 грн. Автомобіль був ввезений на територію України ОСОБА_10 за дорученням ОСОБА_3 (а.с.202) 07.03.2013 року. На момент його придбання та отримання посвідчення митного органу про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 13.03.2013 року на ім'я ОСОБА_3 остання в період з 04 по 06 березня 2013 року отримала в банківській установі виплату готівкової іноземної валюти з поточного рахунку в еквіваленті 63379.47 грн. (а.с.125-127) та зняла платіж в іноземній валюті 6882 євро в еквіваленті 71510.17 грн. Ці кошти, сумарний розмір яких перевищує вартість автомобіля та митних платежів, були отримані ОСОБА_3 згідно переказу ОСОБА_11 з міста Роверето країни Італія від 04.03.2013 року, що не спростовує позицію представника про використання їх саме на придбання спірного автомобіля не за спільні кошти подружжя.

Таким чином, спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти одного з подружжя, що в силу п.4) ч.1 ст.57 СК України є її особистою приватною власністю та не відноситься ні до спільного майна подружжя, ні, як наслідок, його частина до спадкового майна ОСОБА_5

Доведення наявності будь-якого спадкового майна, за рахунок якого наставала відповідальність спадкоємців, за умовами диспозитивності цивільного судочинства належала позивачу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2015 року в частині стягнення в дольовому порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 боргу та судового збору підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану в її інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2015 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове в цій частині про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: