РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Бабенко С.С.,

при секретарі Федорцовій І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських право відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування зазначених вимог в позові зазначено, що відповідач по справі є її донькою, яка від шлюбу з ОСОБА_5 має доньку ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу відповідачка разом з донькою проживала разом з нею та її чоловіком та знаходилася на повному їхньому утриманні. З 2010 року у відповідачки з'явилася інша сім'я, вона переїхала до іншого міста, а її донька ОСОБА_4 залишилася проживати разом з нею, та з цього часу перебуває на їх утриманні.

З 2010 року відповідачка ухиляється від участі у вихованні дитини, не піклується про неї, долею та здоров'ям дитини не цікавиться, матеріальної та моральної допомоги не надає.

Батько дитини в теперішній час перебуває у розшуку з 07 лютого 2014 року, як злочинець-утікач.

Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, про причини неявки суд не інформувала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник служби у справах дітей Дзержинської міської ради в суді проти позову не заперечує, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що вона є директором загальноосвітньої школи-інтернату в м. Дзержинську. ОСОБА_4 навчається у 3 класі, за час навчання дівчини, вона лише один раз бачила матір дівчини, а саме при подачі документів до вступу до школи. Весь цей час всі питання, пов'язані з навчанням, вирішуються з бабусею дівчини. Їй відомо, що дівчиною опікуються бабуся та дідусь ОСОБА_4. Дівчина добре одягнена, має всі необхідні речі. Про матеріальну допомогу від матері дитини їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_7 в суді пояснила, що вона є класним керівником ОСОБА_4 Їй відомо, що дівчина проживає разом з бабусею та дідусем, які займаються її вихованням. Матір дівчини вона ніколи не бачила. Зі слів бабусі дівчини їй відомо, що мати дівчини не надає матеріальну допомогу на утримання доньки.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Батько дитини - ОСОБА_5 перебуває у розшуку як злочинець. (а.с. 19).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2, остання відмовляється від батьківських прав по відношенню до своєї доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).

Згідно висновку виконавчого органу Дзержинської міської ради від 15.01.2016 року, комісія прийшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 27 ).

Згідно укладеного шлюбу від 23.01.2016 року, ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2. (а.с. 29).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів.

У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки ОСОБА_4, участі у її виховання та утриманні не приймає і вважає, що позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

ОСОБА_2 не виконує добровільно свої обов'язків по утриманню дитини, ніяких витрат по утриманню неповнолітньої не несе, добровільно допомогу надавати бажання не виявляє.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховуючи викладені обставини, вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, починаючи з 22.12.2015 року, до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :