Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/472/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.

особи, які приймають участь у справі: позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2 сільська рада Кодимського району Одеської області

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, Кодимського району, Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, 22 березня 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого 01 червня 2013 року.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що 01 червня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_3. Після смерті батька залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 4,00 га вартістю 78817,55 грн., яка складається з земельних ділянок площею 2,67 га і 1,33 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території ОСОБА_2 сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №028141, яку чоловік успадкував після смерті своєї тітки ОСОБА_4, померлої 26 вересня 2006 року. Спадкоємцем за законом стала вона, як дружина спадкодавця. Спадщину прийняла як особа, що на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем. Коли звернулась до нотаріуса з питання про видачу свідоцтва про право на спадщину, з»ясувалось, що відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Залишилась лише його ксерокопія. Про втрату державного акту на право власності на землю вони публікували оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Все вище назване і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 4,00 га вартістю 78817,55 грн., яка складається з земельних ділянок площею 2,67 га та 1,33 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території ОСОБА_2 сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №028141, виданого на ім»я ОСОБА_4, померлої 26 вересня 2006 року, який був утрачений, успадковану ОСОБА_3.

В судове засідання позивачі не з»явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача (ОСОБА_2 сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено наступне.

ОСОБА_3 був власником: земельної ділянки площею 4,00 га, вартістю 78817,55 грн., яка складається з двох земельних ділянок площею 2,67 га та 1,33 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території ОСОБА_2 сільської ради за межами села, успадковану ним після смерті ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №065393, видане 27 вересня 2006 року Слобідською селищною радою Кодимського району Одеської області, згідно якого ОСОБА_4 померла 26 вересня 2006 року; Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 лютого 2007 року серії ВЕМ №937760, виданого Кодимською державною нотаріальною конторою; Інформація Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №22-1516-0.13-665/2-16 від 18 березня 2016 року).

01 червня 2013 року ОСОБА_3, помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №341620, видане 04 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області).

Спадкоємцем за законом стала ОСОБА_1, як дружина спадкодавця (свідоцтво про одруження серії ІІІ-УР №514408, видане Слобідської селищною радою, Кодимського району Одесьокї області, згідно якого ОСОБА_3 і ОСОБА_5 одружились 01 жовтня 1963 року, актовий запис №15, Після одруження чоловікові і дружині присвоєні прізвища «Кара»).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як убачається з дослідженої в судовому засідання довідки Слобідської селищної ради Кодимського району Одеської області №686 від 10 березня 2016 року, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 проживали як подружжя в смт. Слобідка по провулку Садовому,3.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Діючи відповідно до зазначеної норми Закону, позивач подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №175/02-14 від 21 березня 2016 року).

В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№12 від 19 березня 2016 року).

Крім того, як убачається з дослідженої в судовому засіданні Інформації відділу Держгеокадастру у Кодимському районі Одеської області №22-1516-0.13-665/2-16 від 18 березня 2016 року, видати новий Державний акт на право власності на землю або дублікат цього документу не є можливим у зв»язку з тим, що оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва або витягу про право власності на нерухоме майно територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстрації прав.

Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України).

Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності.

Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачами є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно.

З огляду на викладене суд констатує, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 4,00 га вартістю 78817,55 грн., яка складається з земельних ділянок площею 2,67 га та 1,33 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території ОСОБА_2 сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №028141, виданого на ім»я ОСОБА_4, померлої 26 вересня 2006 року, який був утрачений, успадковану ОСОБА_3.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.3 ЦК України, керуючись ст.ст.10,60, 130, 174, 213,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, Кодимського району, Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування законом після смерті ОСОБА_3, право власності на земельну ділянку площею 4,00 га вартістю 78817,55 грн., яка складається з земельних ділянок площею 2,67 га та 1,33 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території ОСОБА_2 сільської ради Кодимського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №028141, виданого на ім»я ОСОБА_4, померлої 26 вересня 2006 року, який був утрачений, успадковану ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І.ГУРА