Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 425/832/15-ц
Провадження № 22ц/782/260/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» квітня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Стахової Н.В.,

суддів - Орлова І.В., Авалян Н.М.

за участю секретаря - Коротенка С.В.

позивача - ОСОБА_2

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань апеляційного суду апеляційну скаргу Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради Луганської області на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради, Комунальної установи «Центральна міська лікарня», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальна установа «Рубіжанська центральна міська лікарня» про поновлення строку звернення до суду, поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

встановила:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просить поновити йому строк звернення до суду, поновити його на посаді лікаря акушера-гінеколога з надання екстреної допомоги гінекологічного відділення Комунальної установи Рубіжанська центральна міська лікарня за сумісництвом з 18.09.2013 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 53416,02 грн., моральну шкоду в сумі 54000 грн., визнати незаконними наказ № 158 від 17.09.2013 року та наказ № 472 від 17.09.2013 року, скасувати наказ № 86 від 18.01.2015 року. Під час судового розгляду позивач остаточно уточнив та доповнив позовні вимоги, просив скасувати наказ Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради (далі УЗО) № 158 від 17.09.2013 року, визнати наказ № 150-к від 01.11.2010 року «Про прийняття його на посаду лікаря - акушера по наданню екстреної допомоги в гінекологічному відділенні, як такий, що не втратив законної сили, поновити його на посаді лікаря акушера - гінеколога з надання екстреної допомоги гінекологічного відділення Комунальної установи Рубіжанська міська лікарня за сумісництвом з 18.09.2013 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.09.2013 року до дня постановлення рішення суду, зобов'язати централізовану бухгалтерію зробити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.09.2013 року до дня постановлення рішення суду, зобов'язати головного лікаря КУ «Рубіжанська «Центральна міська лікарня» видати наказ про Рубіжанській «ЦМЛ» по поновлення його на посаді лікаря акушера -гінеколога по наданню екстреної допомоги в гінекологічному відділенні.

Позов мотивований тим, що на підставі наказу начальника Управління охорони здоров»я від 01.03.2013 року позивач був прийнятий на посаду лікаря акушера гінеколога з надання екстреної допомоги за сумісництвом до Рубіжанської центральної міської лікарні, з вказаним наказом позивач був ознайомлений.

17.09.2013 року наказом № 158-к начальника УОЗ ОСОБА_4 його було звільнено з займаної посади.

З цього приводу він звернувся до Луганської обласної організації профспілки працівників охорони здоров»я, де йому була надана письмова відповідь, що звільнення проведено без попередньої згоди профспілки, наказ про звільнення підписано неналежною особою, у зв'язку з чим начальнику УОЗ ОСОБА_4 запропоновано скасувати вищевказаний наказ про звільнення, поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря акушера -гінеколога з надання екстреної допомоги гінекологічного відділення з 18.09.2013 року та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач звернувся до суду з позовом до начальника УОЗ ОСОБА_4 і суд задовольнив його вимоги про поновлення на роботі та виплаті середнього заробітку. Відповідно до цього рішення, його було поновлено на роботі та виплачені кошти за час вимушеного прогулу в сумі 1612,93 грн.

Але, Харківський Апеляційний суд скасував рішення Рубіжанського міського суду Луганської області, зазначивши, що його подано до неналежного відповідача. Наказом № 86 від 28.01.2015 р. начальник УОЗ ОСОБА_4 скасував наказ про поновлення на роботі та виплату коштів за час вимушеного прогулу .Таким чином , він звертається з позовом до належного відповідача-Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради Луганської області.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.03.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд поновив ОСОБА_2 строк звернення до суду як пропущений з поважних причин.

Скасував наказ № 158 к/сов від 17.09.2013 року ОСОБА_4 охорони здоров»я Рубіжанської міської ради.

Поновив ОСОБА_2 на посаді лікаря акушера-гінеколога з надання екстреної допомоги гінекологічного відділення Комунальної установи Рубіжанська «Центральна міська лікарня» за сумісництвом з 18.09.2013 року.

Стягнув з Комунальної установи Рубіжанська «Центральна міська лікарня» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 71961( сімдесят одну тисячу дев»ятсот шістдесят одну гривню) 39 коп. без урахування податків та обов»язкових платежів.

Стягнув з Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради користь ОСОБА_2 1000 (одну тисячу )гривень моральної шкоди.

В задоволенні інших вимог відмовив за необґрунтованістю.

Стягнув з Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради на користь держави

судовий збір в сумі 1027(одна тисяча двадцять сім гривень) 60 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі і присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць в розмірі 1622(одна тисяча шістсот двадцять дві гривні ) 93 коп. без урахування податків та обов»язкових платежів-допустив до негайного виконання.

В апеляційній скарзі Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянтом рішення оскаржується тільки в частині задоволених позовних вимог, тому суд відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з поважних причин, його було звільнено посадовою особою, яка діяла поза межами своєї компетенції, що встановлена Положенням про Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради, тому позивач підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу начальника Управління охорони здоров»я від 01.03.2013 № 36 к/сов. року позивач був прийнятий на посаду лікаря акушера -гінеколога з надання екстреної допомоги за сумісництвом на період вільної ставки з окладом заробітної плати 1905 грн.+30% надбавки за вислугу років.

На підставі наказу начальника Управління охорони здоров»я № 158-к/сов від 17.09.2013 року ОСОБА_2 лікар акушера -гінеколога з надання екстреної допомоги було звільнено з займаної посади на підстав п.3 ст. 40 КзпП України.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.08.2014 року позивача було поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.01.2015 року рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.08.2014 року скасовано.

Наказом № 86 від 28.01.2015 року начальника УОЗ ОСОБА_4 були скасовані наказ про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді лікаря акушера -гінеколога з надання екстреної допомоги гінекологічного відділення Рубіжанської центральної міської лікарні за сумісництвом та наказ про виплату ОСОБА_2 коштів за час вимушеного прогулу в сумі 1622,93 грн., зробивши перерахунок його заробітної плати за січень 2015 року у зв'язку з скасуванням рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.08.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного(міського) суду по справам про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст.233 КЗпП України ,районний(міський) суд може поновити ці строки.

Поновлюючи строк звернення до суду, суд першої інстанції виходив з поважності причин його пропущення, посилаючись на те, що копію наказу про звільнення від 17.09.2013 року позивач отримав 18.09.2013 р., у зв»язку з чим строк на оскарження наказу про звільнення для позивача почав спливати з 18.09.2013 р. Проте враховуючи, що позивач за основним місцем роботи з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року знаходився на курсах підвищення кваліфікації в м. Луганську, з 20.11.2013 року по 13.12.2013 року на санаторно-курортному лікуванні, з 24.12.2013 року по 10.01.2014 року у відпустці, що підтверджено відповідачем у запереченнях, потім звернувся з позовом про поновлення на роботі до Рубіжанського міського суду Луганської області 14.01.2014 року, 06.08.2014 року було ухвалено рішення по справі, але ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.01.2015 року зазначене рішення було скасовано тому що позов було подано до неналежного відповідача ,позивач оскаржив зазначене рішення в касаційному порядку,а 19.02.2015 року звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з даним позовом до належного відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції вірно вважав, що позивачем з поважних причин пропущений строк звернення до суду за захистом своїх трудових прав.

Крім того, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується зі ст.. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п.5.2.19 Положення про Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради Луганської області, затвердженого рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області від 28.03.2012 року за № 31/38 начальник охорони здоров»я здійснює прийняття на роботу та звільнення з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників відокремленого структурного підрозділу управління, які не є посадовими особами місцевого самоврядування.

Пунктом 1.5 Положення про Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради передбачено, що Управління охорони здоров»я є головним розпорядником коштів місцевого бюджету для фінансування витрат на утримання підпорядкованих йому комунальних закладів охорони здоров»я, а саме:

Комунальна установа охорони здоров»я «Центр первинної медико - санітарної допомоги Рубіжанської міської ради;

Комунальна установа Рубіжанська центальна міська лікарня;

відокремленим структурним підрозділом управління охорони здоров»я є централізована бухгалтерія.

Відповідно до п.2.14 посадової інструкції начальника УОЗ ОСОБА_4 він здійснює прийняття на роботу та звільнення з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників відокремленого структурного підрозділу, які не є посадовими особами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5.1, п.5.4.3 розділу 5 Положення про комунальну установу Рубіжанська центральна міська лікарня, затвердженого рішенням Рубіжанської міської ради від 25.04.2013 року № 32/17 міську лікарню очолює головний лікар, який призначається розпорядженням міського голови з подання начальника управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради, забезпечує кадрову політику, призначає та звільняє працівників міської лікарні. За узгодженням з начальником управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради звільняє керівників структурних підрозділів, служб. Вживає необхідні заходи для заохочення та стягнення працівників міської лікарні.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що начальник Управління охорони здоров»я Рубіжанської міської ради, звільняючи позивача, діяв поза межами своєї компетенції, оскільки призначення та звільнення лікарів відноситься до повноважень головного лікаря. Доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду, оскільки вони ґрунтуються на законі та відповідають обставинам справи відповідно до Положення про комунальну установу «Рубіжанська центральна міська лікарня». Зазначене Положення було затверджено до звільнення позивача з посади лікаря гінеколога - акушера з екстреної допомоги в гінекологічному відділенні, а тому посилання апелянта на розпорядження № 681-к від 25.09.2003 року та посадову інструкцію начальника УОЗ не беруться до уваги.

Задовольняючи позов в частині стягнення середнього розрахунку за час вимушеного прогулу, суд, керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, навів змістовий розрахунок. Не погоджуючись з рішенням суду в цій частині, апелянт посилається на те, що судом був порушений розумний строк розгляду справи та звільнення було законним. Однак ці доводи не приймаються до уваги, оскільки судова колегія погоджується з висновком суду про поновлення на роботі, а тривалість розгляду справи не є підставою для відмови у цій частині позову.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги стосовно стягнення моральної шкоди не спростовують правильних висновків суду з цього приводу. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з розміром та підставами стягнення моральної шкоди, враховуючи, що права позивача у сфері трудових відносин були порушені відповідачем та призвели до моральних страждань через втрату заробітної плати, у зв'язку з чим він вимушений був тривалий час захищати свої права в суді.

Доводами апелянта про те, що Апеляційний судом Харківської області встановлено, що начальник УОЗ має право на звільнення позивача і це є преюдиційним фактом, також не заслуговують на увагу, оскільки у зазначеному рішенні тільки процитовано п.2.14 посадової інструкції.

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності та давши їм оцінку, яка ґрунтується на повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України, з поважних причин та прийняв правильне рішення про поновлення строку звернення до суду, поновлення позивача на посаді головного інженера КМКП та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,315 України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління охорони здоров'я Рубіжанської міської ради Луганської області відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: