Справа № 296/6290/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у сумі 53795,00 грн., 750 грн. витрат за проведення експертного товарознавчого дослідження та 5000,00 грн. моральної шкоди та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.02.2015 року о 23 год. 00 хв. ОСОБА_5 керуючи автомобілем «Hyundai Sonata» д.н. НОМЕР_6 в м. Житомирі на перехресті нерівнозначних вулиць Б.Тена-Східна, не дав дорогу автомобілю «Ford Tranzit» д.н. НОМЕР_7, внаслідок чого сталася ДТП та автомобіль «Ford Tranzit», що знаходиться у позивача на праві володіння та розпорядження, на підставі довіреності від 12.05.2006 року посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером № 4486, отримав численні механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_5 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Позивач також зазначила, що після ДТП вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням відшкодувати завдані збитки, однак він відмовився.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження, вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 176388,10 грн., а ринкова вартість автомобіля складає 102355,00 грн., тому проводити відновлюваний ремонт є недоцільним.

Оскільки страхова компанія ПрАТ «СК «Уніка» виплатила страхове відшкодування в розмірі 48560,00 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача різницю між виплатою страхового відшкодування та фактичною ринковою вартістю автомобіля, а саме 53795,00 грн., що є сумою збитків, 5000,00 грн. моральної шкоди та вартість проведеного автотоварознавчого дослідження в сумі 750,00 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явились. 30.05.2016 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У задоволенні позову просила відмовити (а.с. 200). У заяві від 24.03.2016 року представник відповідача просила при постановлені рішення по справі в разі задоволення позовних вимог позивача з врахуванням висновків проведеної судової експертизи вирішити питання про зобов'язання ОСОБА_1 після відшкодування ОСОБА_5 визначеної шкоди передати ОСОБА_5 пошкоджений автомобіль марки «Ford Tranzit», державний номер НОМЕР_8, номер шасі, з покладенням витрати, пов'язаних з переоформленням права власності (а.с. 153).

Третя особа ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля «Ford Tranzit», д.н. НОМЕР_5, 1999 року випуску є ОСОБА_4Д.( третя особа у справі) (а.с. 6).

Судом встановлено, що 12.05.2006 року ОСОБА_6 на підставі усного договору видав довіреність від 12.05.2006 року на розпорядження транспортним засобом «Ford Tranzit», державний номерний знак НОМЕР_8 посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером № 4486 та уповноважив ОСОБА_1 одержати в податкових органах довідку про присвоєння на його ім'я ідентифікаційного номера, зняти з обліку в органах державтоінспекції, керувати та розпоряджатися (продавати, обміняти), крім дарування, даним транспортним засобом (а.с. 5).

28.02.2015 року о 23 год. 00 хв. в м. Житомирі на перехресті вулиць Б.Тена-Східна зіткнулись автомобілі «Hyundai Sonata», д.н. НОМЕР_9, під керуванням ОСОБА_5 та «Ford Tranzit», д.н. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_8. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 правил дорожнього руху, оскільки його транспортний засіб рухався по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, що зазначено в довідці № 58737087 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 6-А) та в протоколі про адміністративне правопорушення від 01.03.2015 року серії АП1 № 848200 (а.с. 45).

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.04.2015 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 7).

Транспортний засіб, яким керував відповідач був застрахований в страховій компанії "Уніка" згідно договору від 17.11.2014р.

Відповідно до страхового акту № 00163943 від 17.04.2015 року сума страхового відшкодування склала 49000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. (а.с. 57).

Як вбачається з платіжного доручення № 013611 від 20.04.2015 року, ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн. (а.с. 56).

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 917/15-25 від 01.02.2016 року провести ремонтно-відновлювані роботи на автомобілі марки «Ford Tranzit» можливо але економічно не доцільно, так як вартість таких робіт перевищує ринкову вартість автомобіля до моменту скоєння ДТП. Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Ford Tranzit» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 28.02.2015 року, на дату заподіяння збитків, становить 88060,00 грн. При вирішенні питання залишкової вартості пошкодженого автомобіля, експертом встановлено, що автомобіль відновити до попереднього стану, за принципом внеску, вбачається економічно не доцільним (а.с. 120-125).

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як передбачено п.6 вказаної Постанови, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння.

За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Судом, при вирішенні питання про розмір шкоди, приймається до уваги висновок судової автотоварознавчої експертизи № 917-15-25, виконаний Житомирським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, оскільки він виконаний повно, зокрема, проведено не тільки зовнішній огляд, а й подетальне дослідження транспортного засобу, про що складено протокол огляду із зазначенням характеру пошкоджень кожної деталі, а також проведено ремонтну калькуляцію (а.с. 120-138).

Як вбачається з висновку автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку заподіяного позивачу внаслідок ДТП становить 88060,00 грн.

Як вказувалося вище, сума страхового відшкодування склала 49000,00 грн., отже невідшкодована сума матеріального збитку становить 39060,00 грн. (88060грн. - 49000грн. = 39060грн.).

Також слід зазначити, що в заяві від 24.03.2016 року (а.с. 153-156) представник відповідача просить, в разі задоволення позовних вимог та після відшкодування ОСОБА_5 визначеної шкоди, зобов'язати позивача передати ОСОБА_5 пошкоджений автомобіль марки «Ford Tranzit», з покладенням витрат, пов'язаних з переоформленням права власності.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного.

Згідно з роз'ясненнями наданими у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

В правових позиціях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п.14 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2014 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Отже, виходячи з правової позиції ВСУ та ВССУ заява представника заподіювача шкоди підлягає вирішенню під час розгляду даного спору.

Суд вважає, що на підставі ст. 8 ЦПК України до правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають також застосуванню положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При обговоренні питання передання пошкодженого транспортного засобу винній особі, судом встановлено, що позивач у позовній заяві погодилась із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. При цьому, розмір збитків встановлено експертом виходячи з вартості транспортного засобу на момент ДТП, без урахування його вартості після дорожньо-транспортної пригоди. Саме різниця між цими складовими згідно Закону підлягає відшкодуванню у разі повного знищення транспортного засобу за умови, що залишки автомобіля залишаються власнику.

В судовому засіданні позивач відмовилася передавати автомобіль відповідачу, хоча просить стягнути з відповідача суму збитків без врахування вартості залишків.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач має речове право на автомобіль «Ford Tranzit» згідно довіреності на розпорядження транспортним засобом виданої 12.05.2006 року ОСОБА_4 на підставі усного договору.

Згідно ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, інститут представництва передбачає діяльність представника від імені довірителя та в інтересах останнього.

Зі змісту довіреності від 12.05.2006 року вбачається, що вона видана ОСОБА_9 строком на 50 років та уповноважує ОСОБА_10 на вчинення певних дій пов'язаних з користуванням та розпорядженням автомобілем «Ford Tranzit» саме в інтересах довірителя.

Таким чином, у разі покладання на позивача обов'язку передати залишки автомобіля відповідачу, матиме місце порушення прав та інтересів власника автомобіля, який не є в даному випадку набувачем відшкодованих коштів, однак зберігає за собою абсолютне право на передане позивачу майно.

Як зазначалося, позивач відмовилася від вирішення питання передачі автомобіля та бажає залишити його в своєму володінні.

Згідно ч.4 ст. 22 ЦК України, на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в інший спосіб.

Враховуючи дані обставини, суд з метою вирішення порядку відшкодування шкоди, вважає за необхідне зменшити суму відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на суму вартості залишків автомобіля, яка згідно страхового акта №00163943 від 17.04.2015р., який не оспорений сторонами, становить 35800грн. (а.с. 57).

При цьому, суд виходить з того, що частина збитків була відшкодована страховою компанією "Уніка", а тому необхідно застосувати пропорцію. Так, сума збитків становить 88060грн., з яких 49000грн. сплатила позивачу страхова компанія, що становить 56% від суми відшкодування. Відповідно 39060грн. (сума невідшкодованих збитків) становить 44% від суми відшкодування. Таким чином, сума зменшення становить 15752грн: 35800грн. * 44 / 100 = 15752грн. Отже, сума шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 23308грн. (39060грн. - 15752грн. = 23308грн.).

Що стосується відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема через пошкодження чи знищення її майна.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

Тому, суд враховує, що внаслідок ДТП, винуватцем якого визнано відповідача, позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилась в душевних хвилюваннях внаслідок повного знищення автомобіля, в порушенні установленого способу життя, в докладанні додаткових зусиль для врегулювання спірних правовідносин та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача щодо ринкової вартості автомобіля (а.с. 201), оскільки судовим експертом була надана вичерпна відповідь на поставлене питання щодо розміру збитків, в т.ч. особисті пояснення щодо результатів експертизи були надані в судовому засіданні. При цьому доводи представника позивача, яка не володіє спеціальними технічними знаннями, суперечать висновку судового експерта, який попереджався про кримінальну відповідальність, а питання проведення повторної судової експертизи в спростування висновків експерта не ставилось.

Суд відмовляє в частині стягнення 750 грн. витрат за проведення товарознавчого дослідження від 02.03.2015р., оскільки такі витрати не є обов'язковими та не вважаються збитками або судовими витратами в даному випадку.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 23308грн. завданої майнової шкоди та 5000грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 28308грн. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ст.ст. 22, 23, 237, 244, 386, 395, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 23308грн. у відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок ДТП, та 5000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 283,08 грн. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Й. Адамович