АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/924/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівКарпенко О. В. , Храпка В. Д.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Позов обґрунтовувала тим, що 13 липня 2012 року позичила відповідачці 8300 доларів США.

На підтвердження отримання вказаної позики відповідачка видала розписку, згідно якої зобов'язувалась повернути борг шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 300 доларів США в строк до першого числа кожного місяця до повного погашення боргу 01 листопада 2014 року. Крім того, після виплати загальної суми боргу, відповідачка зобов'язана сплатити 10% річних за користування позикою.

Проте, з 2014 року відповідачка почала порушувати умови повернення позики щодо суми та строків внесення щомісячних платежів, останній платіж був здійснений у листопаді 2014 року в сумі 200 доларів США.

Станом на 02 листопада 2014 року сума заборгованості становить 1700 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 40479 грн. 75 коп., а тому вказана сума боргу підлягає стягненню з неї в примусовому порядку.

Крім того, відповідачка за умовами позики зобов'язана сплатити 10% річних за користування грошовими коштами за період з 14 липня 2012 року по 15 грудня 2015 року в сумі 2840 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 67625 грн. 00 коп.

Три проценти річних від простроченої суми за період з 02 листопада 2014 року по 15 грудня 2015 року складають 57,01 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1357 грн. 50 коп.

З врахуванням викладеного та посилаючись на ст. ст. 526, 536, 625, 1048 ЦК України позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь борг за договором позики в сумі 1700 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 40479 грн. 75 коп., проценти за користування позикою в сумі 2840 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 67625 грн. 00 коп. і 3% річних в сумі 57,01 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1357 грн. 50 коп., а також судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованість заа договором позики від 13 липня 2012 року в розмірі 109462 грн. 25 коп., та судовий збір у розмірі 1338 грн. 22 коп., а всього 110800 грн. 47 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати вказане рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6, яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_7 та її представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 липня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_7 передала ОСОБА_6 у власність грошові кошти в сумі 8300 доларів США, а ОСОБА_6 зобов'язалась повернути вказані кошти до 1 листопада 2014 року шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 300 доларів США та сплатити за користування позикою 10% річних.

На підтвердження укладення вказаного договору та отримання обумовлених ним коштів ОСОБА_6 видала розписку.

Таким чином, як правильно визначив суд у рішенні, між сторонами виникли правовідносини з приводу договору позики, які регулюються ст.ст.1048-1053 ЦК України.

Відповідно до ст.1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановивши, що відповідачка ОСОБА_6 у визначений договором позики строк не виконала зобов'язання щодо повернення позики і має заборгованість, суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з неї цієї заборгованості.

Розрахунок суми заборгованості відповідає положенням статей 1048, 1050, 625 ЦК України і сумнівів у його правильності не викликає.

Стягнення заборгованості у національній валюті України - гривні відповідає положенням статей 192, 533 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду України від 2.07.2014 року, висловленій при розгляді справи № 6-79 цс14.

Доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження і висновків суду не спростовують.

Зокрема необґрунтованими є доводи апелянта про повернення нею суми позики у повному обсязі, оскільки розписка позикодавцем їй не повернута, а будь-яких інших письмових доказів про повернення боргу вона суду не надала.

Безпідставними є і посилання апелянта на те, що суд неправомірно стягнув з неї три проценти річних від простроченої суми боргу, які не обумовлені сторонами, оскільки стягнення трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за порушення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :