АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/768/16 Головуючий 1 інст. - Алфьорова Т.М.
Справа № 2033/8799/12
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року cудова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Залізничавтоматика», ОСОБА_2 - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Залізничавтоматика», ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Залізничавтоматика» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином,

у с т а н о в и л а:

В листопаді 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Залізничавтоматика» (далі - ТОВ «НВП «Залізничавтоматика») в особі свого представника ОСОБА_1 звернулось у суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

На обґрунтування представник позивача вказав, що відповідач перебував у трудових стосунках з ТОВ «НВП «Залізничавтоматика», працюючи на підставі наказу від 14 квітня 2005 року комерційним директором. Посадовою інструкцією на нього покладався обов'язок по зберіганню комерційної таємниці, Довідником характеристик професій робітників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336, - обов'язки з організації розпорядчих та адміністративних функцій по керуванню матеріально-технічним забезпеченням підприємства, зберіганням, збутом виготовленої продукції. Діючи за дорученням ТОВ «НВП «Залізничавтоматика», ОСОБА_3 за накладною від 13 червня 2005 року отримав в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Шнейдер Електрик Україна» (далі - ТОВ «Шнейдер Електрик Україна») для відповідача обладнання ціною 9 812 грн. 46 коп. та, користуючись тим, що в ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» відсутня матеріально-відповідальна особа, привласнив отримане обладнання. Використовуючи свого підлеглого інженера з комплектації ОСОБА_5, який мав недостатній досвід роботи, на ім'я якого ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» було видано доручення на отримання продукції в ТОВ «Шнейдер Електрик Україна» (м. Київ) та АТ «Укренергоснаб» (м. Харків), відповідач отримав за накладними від 04 серпня 2005 року та від 11 серпня 2005 року комплектуючі і безпідставно розпорядився ними в особистих інтересах, частково отриману продукцію не поставив на підприємство. Згідно наказу від 05 грудня 2005 року в ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої комісією складено висновок № 1 від 08 грудня 2005 року та встановлена нестача матеріальних цінностей, отриманих ОСОБА_3 на загальну суму 513 895 грн. 08 коп.

У відношенні ОСОБА_3 органами досудового слідства була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України, за результатами розгляду якої постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 травня 2009 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України від 12 грудня 2008 року «Про амністію», а провадження у справі закрито.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 - представник ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» просив стягнути з відповідача завдані підприємству збитки.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року в задоволенні позову ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» 511 720 грн. 68 коп. на відшкодування шкоди, завданої злочином. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2014 року скасовано з направленням справи до цього суду на новий розгляд.

За результатами нового апеляційного розгляду ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року ухвала Апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2015 року скасована з направленням справи до цього суду на новий розгляд.

За правилами частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді спави.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 - представник ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» та ОСОБА_2 - директор ТОВ «НВП «Залізничавтоматика», посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 511 720 грн. 68 коп. на відшкодування матеріальних збитків, завданих злочинними діями; визнати ті докази, які отримані з порушенням пункту 13 Закону про судовий збір та виключити їх з рішення суду першої інстанції; урахувати збитки, спричинені з вини ОСОБА_3 як нестача, що було придбаним в ЧП «Річ» відповідно накладної № 2613 від 26 грудня 2005 року, ТМЦ системне програмне забезпечення базових системних модулів ПЗ для контролера (комплект) 1 шт., вартістю 44 649 грн. 01 коп.; виключити з рішення суду першої інстанції посилання на статті 234, 233 КЗпП України. Зокрема зазначають, що на порушення вимог пункту 2 статті 209 ЦПК України рішення було проголошено одразу після заключного слова відповідача, роздруковане та підписане головуючим без оформлення і підписання його в нарадчій кімнаті; посилання судом на поновлення строків звернення до суду з поважних причин у зв'язку з тривалим розглядом кримінальної справи у період з 2006 року по 2009 рік є безпідставними та незаконними; висновки судово-економічної експертизи № 7757, складені 24 вересня 2007 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Н.С.Бокаріуса в рамках кримінальної справи № 24060041, трактуються повільно; з метою встановлення нестачі матеріальних цінностей на підприємстві неодноразово проводились інвентаризації, однак ОСОБА_3 ухилявся від участі в проведенні інвентаризацій, про що складались відповідні акти; посилання на пункт 10 Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1993 року № 153, є помилковим, оскільки ТОВ НВП «Залізничавтоматика» не є державним підприємством; клопотання, заявлені відповідачем в судовому засіданні 18 листопада 2013 року, вирішені з порушенням норм процесуального права; крім того, в постанові старшого слідчого СУ МУМВСУ в Харківській області про зміну кваліфікації скоєного злочину від 30 березня 2009 року зазначено, що ОСОБА_7 отримав ТМЦ в АТ «Укренергоснаб», але не забезпечив їх зберігання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, в якій зазначити про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду за захистом порушеного права. Зокрема зазначає, що позивачу стало відомо про розмір шкоди 19 травня 2009 року, тобто в день ухвалення постанови Ленінським районним судом м. Харкова про закриття кримінальної справи на підставі статі 44 та статті 6 частини 1 пункту 4 КПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 на підставі наказу № 31-2005 від 14 квітня 2005 року працював комерційним директором ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» із покладенням на нього організаційно-розпорядних функцій та адміністративно-господарських обов'язків.

На підставі наказу директора від 05 грудня 2005 року № 118-2005 на підприємстві проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої комісією складено висновок № 1 від 08 грудня 2005 року та встановлено нестачу матеріальних цінностей, отриманих ОСОБА_3 на загальну суму 513 895 грн. 08 коп.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 травня 2009 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2008 році», провадження у кримінальній справі закрито. Цивільний позов ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» залишено без розгляду.

Пунктом 3 статті 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Отже працівник несе повну матеріальну відповідальність відповідно до пункту 3 статті 134 КЗпП України не тільки у випадку, коли щодо нього ухвалено обвинувальний вирок, але і тоді, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача збитки, завдані підприємству діями її працівника - відповідача, які мають ознаки злочину. При цьому як на підставу своїх вимог посилався на висновки інвентаризаційної комісії, висновок спеціаліста-бухгалтера та постанову по кримінальній справі відносно ОСОБА_3

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно акту позапланової ревізії з окремих питань ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року, складеного 21 червня 2007 року Контрольно-ревізійним управлінням в Харківській області за № 05-20/51, проведення якої було призначено постановою Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2007 року, підтвердити висновки результатів інвентаризаційної комісії, проведеної позивачем на підставі наказу від 05 грудня 2015 року № 118-2005, не представилось можливим у зв'язку з ненаданням до ревізії бухгалтерських документів, які б підтвердили наявність на бухгалтерському обліку товариства проінвентаризованих товарно-матеріальних цінностей. Крім того, інвентаризаційний опис не підписаний матеріально-відповідальною особою, без номера та дати, в інвентаризаційному акті та опис маються чисельні помилки.

При цьому під час проведення ревізії не були використані первинні документи складського обліку, наявність яких є обов'язковою відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 10 січня 2007 року № 2, яким затверджено Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку.

Із висновку фахівця - ревізора ОСОБА_8 про результати документальної перевірки ТОВ «НВП «Залізничавтоматика», складеного на підставі постанови слідчого СУ УМВС України в Харківській області від 13 липня 2007 року (кримінальна справа № 24050041), вбачається, що станом на 08 грудня 2005 року документально підтверджується нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 513 895 грн. 08 коп.

За висновком судово-економічної експертизи, складеного 24 вересня 2007 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса в обсязі наданих документів висновки фахівця - ревізора ОСОБА_8 документально підтверджуються. Разом з тим зазначено, що оформлення результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей не в повній мірі відповідають вимогам Інструкції по інвентаризації основних засобів, немайнових активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових засобів, документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69 (а. с. 87, 126-148 т. 1; 105-114, 173-184 т. 8; 6-16 т. 9 кримінальної справи 57080055).

Частиною 4 статті 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою.

Разом з тим у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вироку у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначити докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).

Вироку в кримінальній справі, що набрав законної сили, у відношенні відповідача постановлено не було, тому згідно зі статтями 57, 61 (ч. 4), 212 ЦПК України докази, набуті у кримінальному провадженні, оцінюються на рівні з іншими доказами у справі.

Так, постановою в кримінальній справі від 30 березня 2009 року в діях відповідача було встановлено відсутність ознак злочину в привласненні злочинним шляхом майна ТОВ «НВП «Залізничавтоматика», отриманого по накладній від 04 серпня 2005 року № 0408-1, у зв'язку з чим дії відповідача було перекваліфіковано зі статті 191 на частину 2 статті 367 КК України.

Крім того, товар, отриманий ОСОБА_3 по накладній від 04 серпня 2005 року № 0408-1 за номерами 5, 9, 10, 12, 13, 23 по накладній від 28 грудня 2005 року № 28-12/05 ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» передано комунальному підприємству «Київськиій метрополітен» товар, який повністю ідентичний вкраденому (за назвою, кількістю, вартістю одиниць) за номерами 2-6, 9.

На виконання положень частини 4 статті 10 ЦПК України, з метою всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції сприяв реалізації права позивача на проведення судової експертизи. Проте клопотання про призначення по справі судової експертизи для з'ясування розміру заподіяної відповідачем ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» матеріальної шкоди заявлено не було.

За таких обставин суд першої інстанції вирішив спір на підстав наявних у справі доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову та стягненні з ОСОБА_3 на користь ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» 513 895 грн. 08 коп.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо пропуску строку для звернення до суду за захистом порушеного права не можуть бути прийняті до уваги.

Так, згідно з вимогами частини 3 статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Стаття 234 КЗпП України передбачає можливість поновлення судом строків, передбачених статтею 233 КЗпП України, у разі пропуску їх з поважних причин.

За змістом пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18 та від 25 травня 1998 року № 15) «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Пропуск без поважних причин строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові.

За фактом привласнення майна керівник ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» звернувся з заявою до прокуратури Ленінського району м. Харкова 05 червня 2006 року. По даній кримінальній справі тривалий час проводились слідчі дії. В рамках цієї справи цивільний позов залишено без розгляду.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивачу строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Посилання в апеляційних скаргах позивача на проголошення рішення одразу після заключного слова відповідача, роздрукування та підписання головуючим без оформлення і підписання його в нарадчій кімнаті, а також вирішення клопотань, заявлених відповідачем в судовому засіданні 18 листопада 2013 року, з порушенням норм процесуального права, не є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в розумінні статті 309 ЦПК України.

Доводи позивача щодо повільного трактування висновків судово-економічної експертизи № 7757, складених 24 вересня 2007 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Н.С.Бокаріуса в рамках кримінальної справи № 24060041, а також ухилення ОСОБА_3 від участі в проведення інвентаризації не ґрунтуються на законі.

Згідно частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За відсутності клопотання про призначення по справі судової експертизи з метою з'ясування розміру заподіяної ОСОБА_3 шкоди, підстав для скасування рішення та задоволення позову про стягнення на користь ТОВ «НВП «Залізничавтоматика» суми в розмірі 513 895 грн. 08 коп. немає.

Інші доводи апеляційної скарги позивачів не суттєвими та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1 308, 3, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Залізничавтоматика», ОСОБА_2 - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Залізничавтоматика», ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Р.М.Піддубний