Справа №587/95/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/718/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області 15 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма « Косівщинська » про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма « Косівщинська » до ОСОБА_4 про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Сумського районного суду Сумської області з даним позовом, в якому, остаточно уточнивши свої вимоги ( а.с. 97-101 ), просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма « Косівщинська » ( далі ТОВ ) 2197 грн. 27 коп., з них : 1671 грн. 14 коп. заборгованість по орендній платі за 2011-2013 роки, 99 грн. 99 коп. 3% річних, 426 грн. 14 коп. інфляційне збільшення заборгованості та розірвати договір оренди землі від 05 січня 2005 року, укладений між ним та ТОВ.

Будучи незгодним з первісним позовом, ТОВ в лютому 2015 року звернулося до суду з зустрічним позовом в якому, уточнивши свої вимоги ( а.с. 90-95 ), просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь понесені збитки в сумі 13 613 грн. 26 коп.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 15 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ТОВ відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність систематичної несплати орендної плати та вини відповідача у порушенні зобов'язання. Вважає, що судом не належним чином застосовано умови договору оренди землі, що стосується нарахування та виплати орендної плати позивачу за користування його земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі ТОВ, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ТОВ скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що передана ТОВ земельна ділянка протягом 2013-2014 років використовувалась ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», в звязку з чим ТОВ має право на відшкодування упущеної вигоди, повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік та розірвання договору оренди землі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення скарги іншої сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради від 20 січня 2000 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області ( а.с. 14 ).

05 січня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстровано 18 грудня 2006 року в Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за № 87 ( а.с. 11-12 ).

Згідно умов даного договору, позивач надала спірну земельну ділянку ТОВ у користування строком на 5 років на умовах сплати останнім орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5% від грошової оцінки земельного паю ( 29 466 грн. 74 коп. ), яка має вноситися до 30 числа останнього у звітному періоді місяця і обчислюватися з урахуванням індексів інфляції.

Земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно з актом приймання - передачі від 19 грудня 2006 року ( а.с. 12, на звороті ).

Пунктами 14 та 14а договору встановлено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції.

У разі несплати орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 36 договору, його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

Додатковим договором, укладеним сторонами 01 січня 2009 року та зареєстрованим 11 листопада 2010 року за № 40, збільшено строк оренди до 10 років та визначено річну орендну плату в розмірі 1083 грн. 75 коп., що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) ( а.с. 10 ).

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 11 грудня 2013 року, ОСОБА_4 було перераховано 1712 грн. 89 коп. орендної плати за 2011- 2012 роки і 1712 грн. 89 коп. за 2013 рік ( а.с. 49-50 ).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки була їй виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі, з урахуванням інфляційних втрат та пені. На час подання позову права позивача не були порушені, тому підстави для розірвання договору відсутні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню, визначений статтями 141, 143 Земельного кодексу України.

Зокрема, п. д ) ст. 141 ЗК України однією з підстав для припинення права користування земельною ділянкою, передбачено систематичну несплату орендної плати.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі» ( далі Закон ), який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 Закону та умовами договору. Так, в силу ч. 1 ст. 24 Закону, орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки їй виплачена 11 грудня 2013 року, тобто із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з урахуванням інфляційних втрат та пені.

На підтвердження розміру орендної плати, яка відповідно до умов укладеного договору підлягала нарахуванню та виплаті ОСОБА_4, суд першої інстанції навів відповідні розрахунки, які апелянтом не спростовані.

Орендна плата за користування спірною земельною ділянкою, виходячи з умов укладених між сторонами договорів оренди землі та з урахуванням індексів інфляції становить:

за 2011 рік 1151 грн. 74 коп. (1083 грн. 75 коп. х 101,6 (індекс інфляції за жовтень-грудень 2010 року) х 104,6);

за 2012 рік 1151 грн. 74 коп.;

за 2013 рік 1157 грн. 50 коп. (1151 грн. 74 коп. х 100, 5).

На підставі п. 14 а договору від 05 січня 2005 року, за кожен день прострочення виплати орендної плати, нарахованої за 2011 рік та 2012 рік, відповідач повинен сплатити позивачу пеню в розмірі 0,01 %, що становить відповідно 81 грн. 77 коп. (1151 грн. 74 коп. х 710 х 0,01%) та 39 грн. 74 коп. (1151 грн. 74 коп. х 345 х 0,01%).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність за неналежне виконання зобовязання щодо сплати орендної плати за 2011-2012 роки, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, становить 67 грн. 21 коп. (1151 грн. 74 коп. х 3% : 365 х 710) та 32 грн. 66 коп. (1151 грн. 74 коп. х 3% : 365 х 345) відповідно.

Таким чином, розмір орендної плати за 2011 рік склав 1300,72 грн. (1151,74 грн. + 81,77 грн. + 67,21 грн.), за 2012 рік 1224,14 грн. (1151,74 грн. + 39,74 грн. + 32,66 грн.) та за 2013 рік 1157,50 грн.

Ураховуючи передбачені ст. 16 Податкового кодексу України відрахування із зазначених сум у вигляді 15 % податку з доходів фізичних осіб, до виплати ОСОБА_4 за 20112013 року належало 3130 грн. 01 коп. (3682 грн. 36 коп. 552 грн. 35 коп.). Позивачу ж фактично виплачено 3425 грн. 78 коп., що більше ніж належало до сплати. Сума переплати становить 295 грн. 77 коп.

Отже, на день звернення до суду з даним позовом права позивача фактично відновлені, у подальшому аналогічних порушень відповідачем допущено не було.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в даному випадку відсутній факт систематичного невиконання відповідачем договірних зобовязань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Таким чином, фактів систематичної несплати ТОВ орендної плати та фактів невиконання відповідачем обовязків, передбачених статтями 24 і 25 Закону, як судом першої інстанції, так і при апеляційному перегляді рішення суду не встановлено.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 з приводу нарахування щорічного платежу орендної плати з урахуванням індексу інфляції, який повинен розраховуватись, починаючи з 2006 року, не ґрунтуються на законі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що ТОВ не надало суду доказів на підтвердження порушення його прав і завдання збитків.

З матеріалів справи вбачається, що під час дії спірного договору оренди від 05 січня 2005 року, 01 вересня 2011 року ОСОБА_4 укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», який був зареєстрований у державному реєстрі 21 грудня 2012 року за №09444 (а.с. 168-170 ).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року по справі за позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «АВІС-УКРАЇНА» та ОСОБА_4 ( а.с. 83-85 ).

Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року і набрала законної сили (а.с. 86-89 ).

Під час розгляду цієї справи ТОВ надавало докази на підтвердження того факту, що саме воно обробляло спірну земельну ділянку ОСОБА_4 протягом 2013-2014 років.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною ч. 1 ст. 28 Закону встановлено, що збитками вважаються, зокрема, доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди можуть бути відшкодовані тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано відповідачем, що земельна ділянка ОСОБА_4 в натурі не виділялася, вона знаходиться в єдиному земельному масиві, який був переданий в оренду на підставі договорів оренди, відтак, визначити реальний розмір прибутку, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, неможливо.

Крім того, ТОВ не надало належних доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки планувало засіяти в 2013 - 2014 роках саме соняшником і озимою пшеницею, а не іншими культурами.

В той же час, зі звіту форми №4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, в тому числі і на земельній ділянці ОСОБА_4, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос ( а.с. 165-166 ).

Оскільки ТОВ не довело, що не обробляло та не могло обробляти протягом 2013-2014 років земельну ділянку ОСОБА_4, тому відсутні правові підстави для повернення сплаченої ТОВ на користь позивача орендної плати за 2013 рік.

Для застосування такої міри відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність реальних збитків (зокрема неодержаних кредитором доходів); 2) протиправність поведінки боржника; 3) причинний зв'язок між протиправними діями боржника та збитками; 4) вина боржника (психічне ставлення особи до своєї неправомірної поведінки та її наслідків).

За відсутності хоча б одного з вказаних елементів, цивільна відповідальність у вигляді стягнення збитків не може бути застосована.

Так, ТОВ не надало жодних доказів можливості отримання реальних доходів. Натомість надало лише розраховані за середніми статистичними показниками уявні розрахунки бажаних, але не реальних доходів, які начебто могло б отримати.

Таким чином, у даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, а отже і не може бути застосований до ОСОБА_4 такий вид відповідальності, як стягнення збитків (упущеної вигоди). З заявлених підстав позов ТОВ задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

З огляду на наведене вище, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області 15 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді