Провадження №22-ц/784/642/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 484/1250/15-ц Головуючий І інстанції Закревський В.І.
Провадження №22-ц/784/13/16 Доповідач Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Яворської Ж.М., Кушнірової Т.Б.,

за участю секретаря Тищенко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства (далі ФГ) «Сатурн» про визнання в судовому порядку договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2014 року не укладеним, -

В С Т А Н О В И Л А :

01 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що ФГ «Сатурн» згідно договору оренди землі є орендарем належної йому земельної ділянки площею 5,7200 гектара, що розташована в межах Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, до 1 квітня 2015 року. Також зазначив, що земельна ділянка належить йому на праві власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №528634. Перебуваючи в судовому засіданні 25.03.2015 року під час розгляду його позовної заяви до цього ж відповідача за його позовними вимогами «про визнання договору оренди земельної ділянки виконаним сторонами та спонукання відповідача повернути землю», з наданого представником відповідача документу він дізнався, що між ним та відповідачем укладено строковий договір оренди землі з 1 грудня 2014 року строком на 10 років, що він фактично набув чинності та про його державну реєстрацію. Копія вказано договору, акту приймання землі в натурі, реєстраційного посвідчення договору у реєстратора, та його особистих документів, були надані в матеріали цивільної справи №653/15-ц. Вказаний договір оренди земельної ділянки вважає недійсним з моменту його укладення, оскільки він укладений внаслідок шахрайських дій відповідача, незаконний, та такий що носить ознаки підробки. Так, 22.10.2014 року він звернувся до ФГ «Сатурн» письмово, та повідомив про своє право отримати землю у своє користування за фактом закінчення строку договору та пославшись на п. 9.2. договору просив його будь - які роботи з використання земельної ділянки, які можуть вплинути на порушення терміну повернення ділянки, не виконувати. Просив відповідача в строк до 01.04.2015 р. підготувати акт приймання - передачі земельної ділянки та підготувати землю для повернення. Відповідач пояснив йому, що до нього вже звернулися родичі ОСОБА_1 з аналогічними листами, та що він надав їм письмову відповідь, та повідомив що у 2015 році він землю буде обробляти за тим же договором. Вважаючи вказаний висновок відповідача незаконним, 19.01.2015 року він повторно заявив про своє право отримання землі в строк на 1 квітня 2015 року. Письмовою відповіддю відповідача від 30.01.2015 року було знову вказано на його право тримати землю в оренді до 16.01.2016 року за тих же обставин. В подальшому ним було встановлено, що вказаний договір оренди землі від його імені підписала громадянка ОСОБА_2, яка є його співмешканкою. При цьому пояснила йому, що договір оренди землі вона підписала від його імені при отриманні у уповноваженої особи відповідача розрахунку за орендну плату за землю. Вказана вимога підписати оскаржуваний договір сталася за того, що його співмешканці, як і багатьом іншим особам, які отримували розрахунок, було заявлено про отримання розрахунку тільки після укладання подальшого договору оренди на новий, після 1 квітня 2015 року строк, строком на 10 років, фактично до 2024 року. У звязку з зазначеним позивач просив суд визнати договір оренди земельної ділянки, площею 5.7200 гектара, вчинений відповідачем 01.12.2014 р. строком на 10 років поза його волею, без його узгодження та підпису, недійсним з часу його укладання.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ФГ «Сатурн» про визнання в судовому порядку договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2014 року не укладеним відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги. В останньому судовому засіданні представник позивача також підтримав доводи апеляційної скарги та з урахуванням висновків почеркознавчої експертизи просив задовольнити як апеляційну скаргу, так і позовні вимоги позивача.

Представник відповідача в попередньому судовому засіданні не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. До останнього судового засідання не з,явився, хоча відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 01.04.2015 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою. В якості додатків до позовної заяви були долучені копія позовної заяви відповідачу, квитанція сплати судового збору, копії документів у 2 екземплярах для суду та відповідачу на 11 аркушах та договір про надання юридичної допомоги. 09.07.2015 р. при вивчені матеріалів справи судом було встановлено, що надані як додаток до матеріалів позовної заяви копії договору оренди землі та акту-приймання передачі земельної ділянки від 01.12.2014 р., котрі є предметом спору по даній справі, належним чином не засвідчені, будь - яким іншим способом наявність та достовірність даних документів позивачем не доведено. Також не доведено і наявність складнощів щодо отримання даних доказів та не долучено відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною чи іншою особою, що бере участь у справі, а відповідно і необхідності витребування їх в порядку, передбаченого ч. 1 ст. 137 ЦПК України. Заявлене клопотання представником позивача про витребування доказів з іншої справи було залишено без задоволення, так як заявником не було доведено, що докази знаходяться саме в цій справі, а також те, що дані докази можуть підтвердити. Також судом було відмовлено у задоволенні клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_2

Тому суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх доказів для задоволення позову і відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди землі неукладеним.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно розясень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009р. « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства» суди, розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з технічного запису судового процесу, головуючим по справі сторонам було розяснено положення ч.3 ст. 10, 58, 59, 60, 61 та 137 ЦПК України стосовно того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, про належність та допустимість доказів, про обовязки доказування і подання доказів, про підстави звільнення від доказування та про підстави, за яких суд зобовязаний витребувати докази за клопотанням сторін. А оскільки позивач та його представник не виконали обовязки, покладені на них даними нормами права, суд відмовив у задоволенні позову через те, що позивачем не надано достатніх доказів для задоволення позову.

Однак, при цьому суд не врахував, що згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, повинен створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Не зважаючи на це, судом було проігноровано положення ч.4 ст. 10 ЦПК України, згідно яких суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, не тільки їх права та обов'язки, а й попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, а саме тексту позовної заяви та доданих до неї копій документів, позивачем було зазначено, що договір оренди землі від 01 грудня 2014р. він не підписував, про його існування він дізнався під час розгляду іншої справи за участю цього же відповідача, який надав суду копію договору та його оригінал. Також позивач посилався на те, що, як йому стало відомо цей договір підписала його співмешканка ОСОБА_2 Тому позивачем до позовної заяви була додана тільки копія договору та акту приймання передачі спірної ділянки від 01 грудня 2014р. Під час розгляду даної справи представником позивача було заявлено клопотання про витребування оригіналу договору оренди від 01 грудня 2014р. від відповідача, оскільки у позивача не має оригіналу даного документа. При цьому він пояснив, що у позивача з відповідачем існує спір стосовно спірної ділянки і що вони з 2014 р. розглядають в суді спори з приводу даної земельної ділянки, і відповідач не надає позивачу ніякі оригінали документів, тому він вважає, що оригінали і даних документів відповідач позивачу не надасть. Представник відповідача запевнив суд, що у нього є оригінал договору оренди та акту приймання передачі земельної ділянки, що договір пройшов відповідну реєстрацію. Не зважаючи на це, суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування від відповідача оригіналів даних документів тільки тому, що позивач та його представник не надали належних доказів того, що вони зверталися до відповідача, а останній відмовив їм у видачу оригіналу документів. При цьому суд не сприяв позивачу у витребуванні даного доказу, не розяснив йому наслідків не надання саме даного доказу та не надав позивачу час для звернення до відповідача з клопотанням про надання оригіналів даних документів.

Не задовольнив суд також клопотання представника позивача про витребування завірених копій даних документів з іншої справи, яка знаходиться в архіві цього ж суду, так як представником позивача на думку суду не було доведено підстав, за яких він вважає, що ці докази знаходяться в тій справі, а також не довів того, що можуть підтвердити ці докази.

Відмовив суд також у задоволенні клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_2 через те, що позивачем не надано оригінал чи належним чином засвідчену копію спірного договору, а тому відсутня можливість достовірно встановити, який саме договір підписала свідок.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд фактично позбавив позивача можливості надати докази, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, а потім відмовив у задоволенні позову саме через ненадання позивачем суду зазначених доказів. Тобто, фактично суд ухилився від зясування всіх обставин по справі та перевірки їх доказами, що призвело до того, що судом не було встановлено, чи порушені права позивача та чи підлягають вони захисту, що в свою чергу свідчить про порушення судом як мети діяльності суду, так і завдання цивільного судочинства.

Крім того, розглядаючи справу, суд не врахував того, що згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Як убачається з тексту позовної заяви, позивач просив визнати договір оренди землі від 01 грудня 2014 року недійсним з часу його укладення як такий, що був вчинений відповідачем поза волею позивача, без погодження з ним та без його підпису як землекористувача спірної земельної ділянки. Не зважаючи на це, суд відмовив у задоволенні позову про визнання зазначеного договору оренди неукладеним, хоча такий позов позивачем заявлено не було.

Аналіз зазначених вище обставин в їх сукупності свідчить про те, що суд до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача дійшов з порушенням вимог процесуального законодавства, а тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Крім того, згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, крім Закону України "Про оренду землі", регулюються також ЗК України, ЦК України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст. 203 ЦК. У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у звязку з невідповідністю його вимогам частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Р2 № 568634, виданого 22.03.2002р. Первомайською районною державною адміністрацією Миколаївської області, належить земельна ділянка площею 5,72га з кадастровим номером :07:000:0030. Згідно пояснень представника відповідача в судовому засіданні в суді першої інстанції, договір оренди зазначеної земельної ділянки, площею 5,7200 га, від 01 грудня 2014р., укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Сатурн», був підписаний позивачем та головою фермерського господарства «Сатурн» ОСОБА_3 Однак, згідно висновку експерта Миколаївського науково дослідницького експертно криміналістичного центру МВС України від 04.02.2016р. підписи від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки, площею 5,7200 га, від 01 грудня 2014р., укладеному між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Сатурн» в особі голови ОСОБА_3 та в графі «Земельну ділянку здав» в акті приймання передачі земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01.12.2014р., виконані не ОСОБА_1, а іншою особою, що підтверджує ствердження позивача про те, що він даний договір та акт не підписував.

Позивач заперечував, що він надавав повноваження ОСОБА_4, яка на той час була його співмешканкою, підписувати від його імені договір оренди. Про те, що вона підписала договір дізнався від неї після того, як 25 березня 2015р. дізнався про існування такого договору під час розгляду іншої справи про визнання договору оренди земельної ділянки виконаним сторонами та спонукання відповідача повернути землю. Дані ствердження позивача не спростовані матеріалами справи. Те, що дана справа розглядалася в суді підтверджується копією рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2015р. та копією рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 травня 2015р..

Крім того, матеріалами справи встановлено, що позивач не тільки не вчиняв дії, спрямовані на виникнення правовідносин з відповідачем на період після закінчення дії попереднього договору від 01 квітня 2005р., який був укладений сторонами строком на 10 років, але й наполягав на припиненні будь яких правовідносин з відповідачем та вимагав повернення землі у його користування, про що повідомляв відповідача як усно, так і письмово, починаючи з жовтня 2014р. Дані доводи позивача відповідачем не спростовані. Більш того, вони підтверджені текстом рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 травня 2015р., копією заяви позивача від 22.10.2014р., заявою представника позивача від 19 січня 2015р., копією відповіді відповідача від 30 січня 2015р., повідомленням про припинення договірних відносин, опублікованим в газеті «Южная Правда» № 11 від 29.01. 2015р.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить не тільки про те, що позивач не підписував особисто договір оренди землі від 01 грудня 2014р. та акт прийняття передачі земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01.12.2014р., а й про відсутність у позивача волевиявлення на укладення такого договору та бажання на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В звязку з викладеним позовні вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,72 га, від 01 грудня 2014 року, укладеного між позивачем та ФГ «Сатурн», недійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги , позивачем було сплачено судовий збір у розмірі по 243 грн. 60 коп. Крім того, позивачем були сплачені витрати за проведення почеркознавчої експертизи по справі у розмірі 900грн.48 коп. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з відповідача на його користь у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню і понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у сумі 1387 грн.68 коп.

Керуючись ст. ст. 303,307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,72 га, від 01 грудня 2014 року, укладений між позивачем та Фермерського господарства «Сатурн».

Стягнути з Фермерського господарства «Сатурн» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1387 грн.68 коп.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: