Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/469/15-ц Головуючий у 1 інстанції Боровікова А.І.
Номер провадження 22-ц/778/2156/16 Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Краснокутської О.М.,

Пільщик Л.В.,

Суддів: Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання.

В позові позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_4 є його батьком.

З 01 вересня 2010 року по 30 червня 2014 року позивач навчався у державному навчальному закладі «Запорізький державний національний університет» згідно договору № 54 від 16серпня 2010 року на денній формі навчання юридичного факультету .Згідно з п.п.4.2 п.4 договору загальна вартість освітньої послуги становить 53760,00 грн. Відповідач за цим договором матеріальної допомоги не надавав.

Позивач продовжує навчання, в теперішній час він є студентом першого курсу денної форми навчання магістерського рівня в державному вищому навчальному закладі «Запорізький державний національний університет» на юридичному факультеті.

Згідно з договором № 116/Д про навчання від 13 серпня 2014 року навчання є платним та становить 21244 грн. за 2014/2015 навчальний рік.

Позивач власних доходів не має,знаходиться на утримані матері, яка на час звернення позивача дро суду не має роботи і доходів.

Окрім оплати за навчання він потребує також кошти на оплату житла, на харчування, одяг, проїзд, підручники, зошити та інші речі особистого користування. Розмір такого утримання становить близько 4000-5000 грн.

Позивач зазначав,що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2.

Більша частина майна відповідача знаходиться у м. Запоріжжі. Так, він є власником ? частини трикімнатної квартири, 1/3 частини трикімнатної квартири, розташованих в м. Запоріжжі, та згідно з договором довічного утримання йому належить 1/2 частина трикімнатній квартири у м. Алупка АРК. Також має автомобіль FORD, тобто є заможною людиною і може надавати матеріальну допомогу позивачу на час навчання.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача аліменти на час навчання у твердій грошовій сумі 3500 грн. щомісяця до досягнення ОСОБА_3 23 років з дня подачі позову до суду.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі ? частки із всіх видів заробітку (доходу) за час навчання ОСОБА_3 в учбовому закладі до 23-х років за період з 27 січня 2015 року по 31 липня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 243 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідача ОСОБА_4 рішення суду не оскаржив.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3

Справа переглядається в межах доводів апеляційної скарги позивача.

В судове засідання з»явилась третя особа на стороні позивача,яка на підставі довіреності є представником позивача.

Сторони в судове засідання не з»явились,надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення третьої особи ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається , що відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 є батьками позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,якому на даний час виповнилось 23 роки, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього, виданого Комунарським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції 20 вересня 2009 року (повторно), актовий запис № 1128 (а.с. 112).

Згідно з Договором про навчання № 116/Д від 13 серпня 2014 року позивач ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання магістерського рівня в державному вищому навчальному закладі «Запорізький національний університет» на юридичному факультеті. (а.с. 16).

За умовами договору №116/Д про навчання від 13 серпня 2014 року загальна вартість освітньої послуги становить 21244 грн. за 2014/2015 навчальний рік, а саме: з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року.

Згідно з довідкою Запорізького національного університету №03-59/1162 від 24.06.2015р. позивач навчався в Державному вищому навчальному закладі «Запорізький національний університет» з 01 вересня 2010 року по 27 червня 2014 року за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр напрямку підготовки правознавство та з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістр спеціальності правознавство(а.с.128).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній ОСОБА_3, який є сином відповідача, продовжує навчання після досягнення повноліття, за таких обставин потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_4 має можливість таку допомогу надавати.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та застосував закон, що їх регулює.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги шляхом сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Постановляючи рішення, суд врахував всі обставини, передбачені ст. 182 СК України для визначення розміру аліментів.

Відповідно довідки УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року ОСОБА_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на обліку у Комунарському УПФ і отримує пенсію за віком - з червня по листопад 2015 року - щомісячно у розмірі 1459 грн. 19 коп. (а.с.85).

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, виходячи з засад розумності та виваженості, врахував матеріальний стан як позивача так і відповідача, той факт, що відповідач до травня 2015 року був працездатною людиною, в теперішній час отримує стабільний щомісячний дохід - пенсію, має можливість надавати матеріальну допомогу синові,який продовжує навчатись, а позивач потребує у зв»язку із навчанням такої допомоги, а тому наявні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у визначеному судом розмірі.

В силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі і його представника щодо наявності у відповідача доходів крім пенсії і посилання на право власності відповідача на автомобіль , нерухоме майно, є неспроможними і спростовуються матеріалами справи.

Згідно зх відповіддю ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя на запит Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 894/10/08-27-11-36 від 08.02.2016р.(а.с.108) інформація про джерела доходів ОСОБА_4 з 2014р. по 3-й квартал 2015р.відсутня, докази щодо права власності на автомобіль відсутні,а право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 обтяжене зобов»язанням відповідача довічно утримувати відчужувача цієї частки згідно з договором довічного утримання від03.03.2005р.(а.с.129).

Квартира АДРЕСА_4 належить відповідачу і третій особі ОСОБА_5 по ? частці і знаходиться у володінні позивача і третьої особи.Докази щодо належносі на праві власності відповідачу квартири АДРЕСА_1 і отримання будь-якого доходу від цього суду не надано.

Разом із тим позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 19.04.1996р.(а.с.66).

Тому довід позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що при частковому задоволенні позову суд не врахував, що у відповідача є додатковий дохід від договору довічного утримання та наявність у відповідача нерухомого майна і він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, є неспроможним.

У порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України позивач не надав суду доказів щодо доходу відповідача,який би надавав йому можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі,ніж визначив суд.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 не спростовують висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та стягнення аліментів на навчання у визначеному судом розмірі.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для скасування рішення та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: