Справа № 175/54/16-ц
Провадження № 4-с/175/1/16
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Воздвиженського О.Л.,

з участю секретаря Перепелиці Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції, -

в с т а н о в и в :

Скаржник звернувся до суду з вищезазначеною скаргою мотивуючи свої вимоги тим, що 18.06.2014 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 2-6375/11 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобовязати ОСОБА_1 забезпечити вільний доступ у домоволодіння № 25 по вулиці Тюменській у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області осіб, які є членами родини ОСОБА_2 та осіб, діючих по довіреності від її імені; зобовязати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 всі ключі, від наявності яких залежить вільний доступ ОСОБА_2 у домоволодіння № 25 по вулиці Тюменській у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області; вселити ОСОБА_2 в будинок № 25 по вулиці Тюменській у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зобовязавши ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні права користування ? частиною будинку та ? частиною земельної ділянки по вулиці Тюменській, 25 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На виконання вказаного рішення, Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчі листи № 2-6375/11 від 10.12.2014 року, який пред'явлено до виконання.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Скаржник звертаючись з даною скаргою до суду обґрунтовує її зокрема тим, що під час виконання рішення суду державний виконавець не отримала рішення суду про примусове проникнення до будинку № 25 по вулиці Тюменській у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, чим вчинила самоуправство та перевищення службових повноважень, що має ознаки кримінального правопорушення, що призвело до завдання значної матеріальної шкоди.

Однак суд не може погодитись з такими твердженнями скаржника виходячи з наступного.

Так статті 1, 2 ЗУ «Про виконавче провадження» визначають, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема виконавчі листи, що видаються судами.

За приписами статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається з наданої суду заяви скаржник про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2015 року, дізнався від державного виконавця Балкової М.Б., Лисенка Д.Б. під час проведення виконавчих дій за місцем виконання судового рішення по вулиці Тюменській, 25 у місті Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області 03.12.2015 року.

В дотриманні вимог ч.3 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний письмово повідомити боржника і стягувача про час і день примусового вселення. Примусове вселення призначалося на 23.12.2015 рік об 11.00 годині. Повідомлення за вих. № 22710/2 від 03.12.2015 року направлено сторонам виконавчого провадження та додатково виготовлено копію для особистого вручення боржнику. Отримати повідомлення про примусове вселення ОСОБА_1 відмовилася, посилаючись на неотримання постанови про відкриття виконачого провадження, остання в судовому засіданні не заперечувала факт, що була обізнана про час та місце проведення дій про примусове вселення

10.12.2015 року скаржник ОСОБА_1 зявилася до ДВС для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах провадження та про що вона не заперечувала під час судового розгляду. Фактично постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2015 року скаржником отримано 15.12.2015 року.

Згідно пояснень скаржника у судовому засідання, скаржник була обізнана про виконавчі дії призначені на 23.12.2015 року, тобто нею порушено вимоги ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

У матеріалах виконавчого провадження відсутні відповідні докази добровільного виконання ОСОБА_1 рішення суду.

Також в матеріалах справи наявні належні докази того, що державним виконавцем були виконані всі необхідні дії, передбачені ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні виконавчого листа про вселення стягувача. Відсутність боржника, повідомленого про день і час вселення, не є перешкодою для виконання рішення про вселення. Під час виконання рішень про вселення стягувача у приміщення визначене у виконавчому документі у державного виконавця відсутня необхідність для звернення до суду за отриманням ухвали про примусове проникнення до житла оскільки Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Згідно ст. 31, 35 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) передбачено, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Судом встановлено, що незважаючи на вимоги вищезазначених норм чинного законодавства України, боржником у своїй скарзі не зазначено обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги та не зазначено норми закону, яку порушено державним виконавцем.

Суд дійшов до висновку, що державний виконавець мав обґрунтовані законом підстави для примусового виконання рішення суду.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом; державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 383, 384 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ч.3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням зазначеного вище, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги скаржника не знайшли свого доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 12, 25, 52, 82 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.Л. Воздвиженський