Справа № 458/1192/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді: Федитник І.Д.

при секретарі: Матківській Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Турка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області та Турківської міської ради Львівської області і третьої особи приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області за №70 від 15.04.2010 року, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2010 року, визнання незаконним, нечинним та скасування рішення №31 від 16.12.2010 року а також видані державні акти, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будови від 04.04.1968 року, виданого Турківським міським відділом комунального господарства на підставі рішення Турківського міськвиконкому від 14.03.1968 №40, зареєстрованого в реєстровій книзі за № 787, ОСОБА_4 (дід позивача) був титульним володільцем житлового будинку № 29 по вулиці Міцкевича у м. Турка, який відповідно до довідки № 393 від 22.02.2010 року було перейменовано на вулицю Міцкевича,31.

Проте, відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 28.08.2015 року, копії свідоцтва про одруження серія ЯФ №102932 від 19.02.1954 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому 07.01.1954 року шлюбі з ОСОБА_5 (баба позивача).

Відповідно до ст.125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української PCP, який діяв станом на 04.04.1968 року (дата набуття спірного майна,), майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається належним обом подружжю на засадах

спільної власності.

Станом на 11.12.2009 року відповідно до ст.60-61 СК України,

співвласниками спірного майна (житловий будинок № 31 по вул. Міцкевича у м. Турка) було подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках, оскільки іншої домовленості між ними не було.

При відкритті спадкової справи, після смерті ОСОБА_4 та видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно приватний нотаріус Турківського районного округу ОСОБА_3 був зобовязаний спочатку зясувати наявність та, відповідно, розмір частки у майні, спільно набутому в шлюбі, що належало дружині померлого ОСОБА_5, і лише після цього частка майна, що належала померлому ОСОБА_4, могла входити до спадкової маси та розподілятися між спадкоємцями.

Визначення частки у спільному майні подружжя того з подружжя, який пережив померлого, є охоронною нормою, яку нотаріус зобовязаний застосувати шляхом видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Тобто, нотаріус забезпечує охорону (захист) прав та інтересів того з подружжя, який пережив померлого. Відтак, видача такого свідоцтва є встановлення спадкової маси.

Свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя видається на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Відповідно до ст.71 Закону України ,,Про нотаріат" таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна, чим підтверджується правилом про незмінність розміру часток після смерті одного зі співвласників.

У п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка на сьогодні втратила чинність, проте діяла на момент відкриття спадкової справи № 04/2010 містилося положення, за яким нотаріус міг видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 ,,Про судову практику у справах про спадкування" розяснюється, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таке визначення частки померлого, за відсутності спору, здійснюється, виходячи із засад рівності часток у праві спільної власності (ч. 1 ст. 357 ЦК України).

Таким чином, свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя видається без згоди спадкоємців нотаріус лише повідомляє їх про таку видачу. На підтвердження того, що згода спадкоємців на видачу такого свідоцтва не вимагається, свідчить і той факт, що його видача (свідоцтва) не обмежена ніякими строками.

У спадковій справі № 40/2010, є заява № 7 від 22.02.2010 року ОСОБА_5 (дружини померлого ОСОБА_4 та баби позивача), в якій зазначено (абз.2). що ОСОБА_5 відмовилась від видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна набутого в період шлюбу.

У даному випадку ОСОБА_5 відмовилась від видачі документа, що

посвідчує її право власності у спільному майні, оскільки отримання такого

свідоцтва є правом особи, яка пережила чоловіка, а не обов'язком. При цьому не можна підміняти два поняття, а саме: існування самого права і документального оформлення цього права.

Чинне законодавство не передбачає права того з подружжя, хто пережив іншого, відмовитись від своєї частки у спільній сумісній власності на користь інших осіб, в тому числі спадкоємців, оскільки його частка не входить до спадкового майна.

Тому майно того з подружжя, хто пережив померлого, існує обєктивно, частки подружжя визнаються рівними і цю презумпцію нотаріус не має права піддавати сумніву. Тому включення цієї частки у спільному майні подружжя у спадкову масу жодним чином не може вважатися законним. У такому випадку виникає повна аналогія з відмовою від права власності.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається із змісту заяви від 22 лютого 2010 року, ОСОБА_5 (баба позивача) відмовилась від одержання саме свідоцтва про право власності, тобто правовстановлюючого документа, а не від права власності на належну їй 1/2 частку спільного майна подружжя.

За таких обставин заява від 22 лютого 2010 року в частині відмови від виділення частки в спільному майні подружжя та від одержання свідоцтва про право власності на 1/2 частку, яка є одностороннім правочином, не породжує ніяких правових наслідків для позбавлення ОСОБА_5 її права на /г частку майна (будияковолодіння № 31 по вул. Міцкевича), належного їй на праві спільної сумісної власності подружжя. А тому включення її частки в загальну масу спадкового майна, після смерті ОСОБА_4 є такою, що вчинена безпідставно та незаконно, що потягло за собою порушення права позивача при встановленні спадкової маси, після смерті ОСОБА_5.

При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2, приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 помилково було включено в спадкову масу весь житловий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами № 31 по вулиці Міцкевича у м.Турка Львівської області, в тому числі частку що належала померлому ОСОБА_4, так і частку, яка йому не належала, (оскільки була власністю його дружини ОСОБА_5 тобто на чуже майно , що є підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2010 року, недійсним.

Додатковою підставою для скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2010, було включення до спадкової маси самочинного будівництва, а саме: веранди, гаражу, літньої кухні, стайні, сараю, гаражу та шопи, що підтверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2010 виданого Самбірським МБТІ (копії матеріалів спадкової справи).

Рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради від 15 квітня 2010

року за № 70 ,,Про розгляд заяви ОСОБА_2С" було узаконено на імя померлого ОСОБА_4 самочинно переобладнану кухню в кімнату, кімнату в кухню, самовільно побудовану веранду, гараж, літню кухню, стайню, господарську будівлю (сарай), гараж, шопу по вул. Міцкевича,31 в м. Турка.

Відповідно до норми ст. 25 ЦК України, яка діяла станом на 15 квітня 2010 року (дата внесення рішення) і діє на даний час, здатність мати цивільні права та обов'язки щвільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Про те, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Однак виконавчий комітет Турківської міської ради перевищив свої повноваження, оскільки не мав права узаконювати на померлого ОСОБА_4 самочинно побудовану веранду, гараж, літню кухню, стайню, господарську будівлю (сарай), гараж, шопу по вул. Міцкевича,31 в м. Турка, оскільки відповідно до ст..376 ЦК країни, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Тому, рішення виконавчого комітету Турківської міської ради від 15 квітня 2010 оку за № 70 ,,Про розгляд заяви ОСОБА_2С." є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначено в п.7 Постанові Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України ), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

11.05.2013 року померла його баба ОСОБА_5, на час смерті якої ОСОБА_1 тобто позивач був зареєстрований з нею за однією адресою, тобто фактично прийняв спадщину, що відкрилась після її смерті. До Турківської державної нотаріальної контори, у визначений законом строк (16.09.2013), було подано заяву про прийняття спадщини (копія в матеріалах справи), після смерті баби ОСОБА_5, інші особи у визначений законом строк такої заяви не подавали.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини,яка належала б за законом їхнім, матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були .ж ивими на час відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

До 2015 року, він не здійснював заходів, щодо оформлення свідоцтва про право власності на спадкове майно, після смерті спадкодавця ОСОБА_5,

оскільки сама процедура такого оформлення тягне за собою

значних фінансових витрат та і чинне законодавство не обмежує спадкоємця ніякими строками, щодо оформлення такого права.

Наприкінці серпня 2015 року, отримав ухвалу Турківського районного суду від 13.07.2015 року про відкриття провадження у справі та копії позовних матеріалів, щодо визнання його, таким що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку № 31 по вул. Міцкевича у м. Турка, Львівської області, за позовом ОСОБА_2С, з яких вбачалося, що ОСОБА_2 вважає себе власником усього житлового будинку № 31 у м. Турка, в тому числі і тієї частки, яку позивач прийняв, після смерті ОСОБА_5

03.11.2015 року звернувся до Турківської ДНК для оформлення права власності на спадщину, на підставі поданої 16.09.2013 року заяви, проте листом № 192/02-14 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_5, в звязку з тим, що все майно в цілому належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2010.

Крім того, в процесі підготовки до розгляду даної справи та з врахуванням відповіді Турківської міської ради від 13.01.2016 року наданої на запит адвоката ОСОБА_6, стало відомо, що відповідач ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 14.06.2010 року оформила право власності на земельну ділянку для обслуговування спірного житлового будинку № 31 по вулиці Міцкевича, загальною площею 0,1000 га. та ведення особистого селянського господарства ,,Біля хати" 0,0699 га та виготовила Державні акти на право власності надані земельні ділянки.

Проте, з наданих у справу матеріалів, що потягли за собою прийняття рішення № 31 від 15.12.2010 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2, передчасно звернулась із заявою про передачу в її власність земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, для бслуговування спірного житлового будинку та інших земельних ділянок зазначених в даному рішенні.

На момент оформлення земельної ділянки у власність, діяли наступні норми Земельного кодексу України, а саме: статтею 120 ч.4 ЗК України, визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі і споруди.

Оскільки після смерті ОСОБА_4 власником житлового будинку № 31 по вул. Міцкевича у м. Турка фактично стали ОСОБА_2 (за заповітом) та ОСОБА_5 (на підставі 1/2 частки у власності подружжя), то користувачами даної земельної ділянки, на підставі норми ст.120 ЗК стали два співвласника ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а тому орган місцевого самоврядування повинен був передати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку у власність двом співвласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Органом місцевого самоврядування, в порушення норм ст.ст.118,186 ЗК України. Порядку розроблення проектів землеустрою, щодо відведення

земельних ділянок, затвердженого Постановою КМУ від 26 травня 2004 р. №

677, а саме рішенням № 31 від 16.12.2010 року ,,Про передачу земельної

ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2С.", було безпідставно та незаконно передано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Міцкевича,31 у м. Турка, та ведення особистого селянського господарства ,,Біля хати"- 0,0699 га, ,,Осовня" 0,0878 га. ,,ОСОБА_2 сільгосптехнікою" 0,5431 га, .1007 га. без затвердженого проекту (проектів на кожну земельну ділянку) землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що прямо заборонено вказаним вище законодавством, а на підставі проведеної інвентаризації земельних ділянок, що не передбачено жодною нормою права.

Турківська міська рада надала дозвіл на інвентаризацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 на підставі рішення № 3049 від 15.10.2010, яке існує в двох варіантах. В одному варіанті рішення № 3049 (копія в додатках) в п.1 ,,надано дозвіл ОСОБА_2 на інвентаризацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Міцкевича.31 в м. Турка" в іншому варіанті ,,Рішення № 3049" і копія в додатках) в п.1 ,,надано дозвіл ОСОБА_2 на інвентаризацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Міцкевича,31 га ведення особистого селянського господарства в урочищі ,,Біля хати", ,,Осовня", ,,ОСОБА_2 сільгосптехнікою" ". Тобто не можливо встановити яке з двох варіантів рішення приймалося Турківською міською радою, оскільки на імя голови Турківської міської ради була подана заява ОСОБА_2 від 11.10.2010 (копія в додатках) про надання дозволу на інвентаризацію земельної діляки для обслуговування житлового будинку , що вул. Міцкевича, 31, що є додатковою підставою для скасування рішення № 31 від 16.12.2010 ,,Про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2С.".

Відповідно до ч.І ст. 125 ЗК в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч.І ст. 126 ЗК право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України .

Державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер

:01:028:0383) ЯК № 945486, зареєстрований реєстратором

16.12.2011, державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0381) ЯК № 945485, зареєстрований реєстратором 16.12.2011 та інші державні акти видані па підставі рішення № 31 від 15.12.2010 є недійсними та підлягають скасуванню.

Відповідно до закону має право на звернення до суду за захистом наділених особі в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Просить визнати незаконним, нечинним та скасувати рішення № 70 від 15.04.2010 виконавчого комітету Турківської міської ради ,,Про розгляд заяви ОСОБА_2С".

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3. виданого на імя ОСОБА_2, на бланку ВМТ №817968, зареєстрованого в реєстрі за № 875.

Визнати незаконним, нечинним та скасувати рішення № 31 від 16.12.2010 ,,Про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2С.", а також всі державні акти видані на підставі даного рішення, зокрема державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0383) ЯК № 945486, зареєстрований реєстратором державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0381) ЯК № 945485, зареєстрований реєстратором видані на ім'я ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності 1/2 частину житлового будинку № 31 по вулиці Міцкевича у місті Турка Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5 та право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, з яких складаються самочинно побудовані веранду літ.-а, гараж літ- Б, літню кухню- В, стайню літ.-Г, сарай літ.-Д, гараж літ.-Е, шопу літ.-Ж..

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав посилаючись на тіж обставини і докази згідно уточненої позовної заяви і дав частково пояснення .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 згідно договору про надання правової допомоги позов підтримала посилаючись на тіж обставини і докази які викладені в уточненій позовній заяви і дала пояснення, доповнивши, що після смерті чоловіка ОСОБА_4 11.12.2009 року нотаріус зобов"язаний був повідомити осіб про відкриття спадщини і 1/2 частини майна залишити у власності жінці ОСОБА_5 набутого за час шлюбу. ОСОБА_5 хоч документально не оформила право власності, однак право існувало і ніхто не мав право її позбавляти. На момент її смерті у її власності була 1/2 частини спірного майна на яку має право позивач .

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не зявилася, хоч була

належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до

закону, що підтверджується розпискою про врученням . У судовому засіданні 29.03.2016 року позов не визнала та пояснила, що всі вимоги позивача не підтверджені доказами і по волі батьків на підставі заповітів одержала їхне майно у спадщину.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2- ОСОБА_7 згідно довіреності позов не визнав і пояснив, що всі вимоги позивача не підтверджені ніякими доказами і згідно закону його права ніякі не порушено, оскільки необхідно їх мати . Батько позивача помер у 2005 році, а ОСОБА_4 помер у 2009 році .

У судовому засіданні представник виконавчого комітету Турківської міської ради та Турківської міської ради ОСОБА_8 згідно довіреності позов не визнала і дала пояснення, що всі вимоги позивача не підтверджені ніякими доказами і згідно закону його права ніякі не порушено . У зв"язку з набуттям ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно то відповідно до закону набула право на земельні ділянки .

У судове засідання третя особа приватний нотаріус Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3М не зявився без поважних причин, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до закону, що підтверджується розпискою про вручення. У поданому до суду запереченні ОСОБА_3М позов не визнав посилаючись на те, що відповідно до п.1 ст.71 Закону України ,, Про нотаріат" у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців які прийняли спадщину. ОСОБА_5 було роз"яснено право на обов"язкову частку в спадщині.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача ОСОБА_6,представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення .

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на забудову від 04.04.1968 року, виданого Турківським міським відділом комунального господарства на підставі рішення Турківського міськвиконкому від 14.03.1968 року № 40, зареєстрованого в реєстровій книзі за № 787 ОСОБА_4 являвся власником житлового будинку № 29 по вулиці Міцкевича у м. Турка, який відповідно до довідки № 393 від 22.02.2010 року було перейменовано на вулицю Міцкевича,31.

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 28.08.2015 року, копії свідоцтва про одруження серія ЯФ №102932 від 19.02.1954 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому 07.01.1954 року шлюбі з ОСОБА_5.

Відповідно до ст.125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української PCP, який діяв станом на 04.04.1968 року майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається належним обом подружжю на засадах спільної власності.

У житловому будинку № 31 по вулиці Міцкевича у місті Турка Львівської області також проживали позивач і його батько ОСОБА_9, який помер 17.08.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

16 листопада 2007 року ОСОБА_4 склав заповіт, де заповів своїй дочці ОСОБА_2 все своє майно, що підтверджується заповітом складеним приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3.

11 грудня 2009 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

При відкритті спадкової справи, після смерті ОСОБА_4 та видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно приватний нотаріус Турківського районного округу ОСОБА_3 зясував наявність та відповідно, розмір частки у майні, спільно набутому в шлюбі, що належало можливо дружині померлої ОСОБА_5, яка відмовилася від обов"язкової частки майна та права власності на 1/2 частини, що підтверджується заявою від 22.02.2010 року.

Свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя видається на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Відповідно до ст.71 Закону України ,,Про нотаріат" таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

16 листопада 2007 року ОСОБА_5 склала заповіт, де заповіла своїй дочці ОСОБА_2 все своє майно, що підтверджується заповітом, складеним приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3.

11 травня 2013 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

На підставі поданої заяви приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 14.06.2010 року видано свідоцтво про право на спадщину на майно за заповітом ОСОБА_4, виданого на імя ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, на бланку ВМТ №817968, зареєстрованого в реєстрі за № 875 право власності на житловий будинок № 31 по вулиці Міцкевича у місті Турка Львівської області, в порядку спадкування: дерев"яно-цегляний житловий будинок А-1, Б-гараж, В-літню кухню, Г-стайню,Д-сарай, Е-гараж, Ж-шопу, Пг-погріб, Кр-криницю, 1-2-огорожу.

Рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради від 15 квітня 2010

року за № 70 ,,Про розгляд заяви ОСОБА_2С" було узаконено на імя померлого ОСОБА_4 самочинно переобладнану кухню в кімнату, кімнату в кухню, самовільно побудовану веранду, гараж, літню кухню, стайню, господарську будівлю (сарай), гараж, шопу по вул. Міцкевича,31 в м. Турка.

Відповідно до норми ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім, матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

03.11.2015 року позивач звернувся до Турківської державної нотаріальної контори для оформлення права власності на спадщину, на підставі поданої 16.09.2013 року заяви, проте листом № 192/02-14 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, в звязку з тим, що все майно в цілому належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2010 року.

У зв"язку із набуттям права власності на нерухоме майно, рішенням Турківської міської ради Львівської області №31 від 16.12.2010 року ,,Про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2С.", було передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Міцкевича,31 у м. Турка, та ведення особистого селянського господарства ,,Біля хати"- 0,0699 га, ,,Осовня" 0,0878 га. ,,ОСОБА_2 сільгосптехнікою" 0,5431 га, 0.1007 га.

Державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0383) ЯК № 945486, зареєстрований реєстратором

16.12.2011 року, державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0381) ЯК № 945485, зареєстрований реєстратором 16.12.2011 року видані на ім"я ОСОБА_2.

Вищенаведене підтверджується поясненнями частково позивача та представника позивача ОСОБА_6, поясненнями відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_2- ОСОБА_7, представника виконавчого комітету Турківської міської ради та Турківської міської ради ОСОБА_8,свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвами про смерть, рішенням виконавчого комітету Турківської міської ради за №70 від 15.04.2010 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.06.2010 року на відповідачку ОСОБА_2, технічним паспортом, заповітом ОСОБА_4 від 16.11.2007 року на

користь відповідачки ОСОБА_2, заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом від 20.02.2010 року, заявою ОСОБА_5 від 22.02.2010 року про прийняття спадщини, спадковою справою спадкодавця ОСОБА_4, свідоцтвом про укладення шлюбу та народження ОСОБА_10, свідоцтвом про одруження, довідкою про склад сім"ї від 22.02.2010 року, виданою виконкомом Турківської міської ради Львівської області, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.03.2010 року, рішенням Турківської міської ради Львівської області №31 від 16.12.2010 року, державними актами на право власності на земельну ділянку на ім"я ОСОБА_2, письмовими поясненнями ОСОБА_3, заповітом ОСОБА_5 від 16.11.2007 року на користь відповідачки ОСОБА_2, справою відносно нотаріально посвідчених заповітів за 2007 рік, поштовими відправленнями.

Посилання позивача та представника позивача ОСОБА_6 на те, що

що після смерті ОСОБА_4 нотаріус зобов"язаний був повідомити осіб про відкриття спадщини і 1/2 частини майна залишити у власності його жінці ОСОБА_5, набутого за час шлюбу, не зважаючи на те, що ОСОБА_5 відмовлялася від спадкування і своєї частки майна у шлюбі і документально не оформила право власності, її право існувало і ніхто не мав право її позбавляти. На момент смерті ОСОБА_5 у її власності була 1/2 частини спірного майна, на яке має право позивач після її смерті за правом представлення померлого батька, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_5 після смерті чоловіка належало майно за час шлюбу, оскільки не підтверджено документально і згідно закону мала право відмовитися від обов"язкової частки на користь своєї дочки. Оскільки, ОСОБА_2 одержала спадщину згідно заповіту батька ОСОБА_4, а тому позивач не має права на спадкування після смерті ОСОБА_5 за правом представлення після смерті батька, враховуючи ще і ту обставину, що ОСОБА_11 склала заповіт на користь дочки ОСОБА_2. Оскільки права позивача не порушені відносно спадкування, а тому і інші позовні вимоги не порушені .

Враховуючи дані обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Турківської міської ради та Турківської міської ради і третьої особи приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним, нечинним та скасувати рішення № 70 від 15.04.2010 виконавчого комітету Турківської міської ради ,,Про розгляд заяви ОСОБА_2С", свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2010 року, посвідченого приватним

нотаріусом Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3. виданого на імя ОСОБА_2, на бланку ВМТ №817968, зареєстрованого в реєстрі за № 875 і визнання незаконним, нечинним та скасувати рішення № 31 від 16.12.2010 ,,Про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2С.", а також всі державні акти видані на підставі даного рішення, зокрема державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0383) ЯК №945486, зареєстрований реєстратором, державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0381) ЯК № 945485, зареєстрований реєстратором видані на ім'я ОСОБА_2, визнання за ОСОБА_1 право власності 1/2 частину житлового будинку № 31 по вулиці Міцкевича у місті Турка Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5 та право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, з яких складаються самочинно побудовані веранда літ.-а, гараж літ- Б, літнья кухня- В, стайні літ.-Г, сараю літ.-Д, гараж літ.-Е, шопа літ.-Ж. -відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,57,60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.3, ч.4 ст. 25, ст.1266 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області та Турківської міської ради Львівської області і третьої особи приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконним, нечинним та скасувати рішення № 70 від 15.04.2010 виконавчого комітету Турківської міської ради ,,Про розгляд заяви ОСОБА_2С", свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу ОСОБА_3, виданого на імя ОСОБА_2, на бланку ВМТ №817968, зареєстрованого в реєстрі за № 875 і визнання незаконним, нечинним та скасувати рішення № 31 від 16.12.2010 ,,Про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2С.", а також всі державні акти видані на підставі даного рішення, зокрема державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0383) ЯК № 945486, зареєстрований реєстратором, державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:028:0381) ЯК № 945485, зареєстрований реєстратором і видані на ім'я ОСОБА_2, визнання за ОСОБА_1 право власності 1/2 частину житлового будинку № 31 по вулиці Міцкевича у місті Турка Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5 та право

власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, з яких складаються самочинно побудовані веранда літ.-а, гараж літ- Б, літнья кухня- В, стайні літ.-Г, сараю літ.-Д, гараж літ.-Е, шопа літ.-Ж. - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня проголошення, а третій особі, яка не була присутня в судовому засідання в той самий строк з дня одержання копії рішення.

Головуючий: