У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк ГаннаВасилівна, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року у справі,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності, посилаючись на те, що вона була власником домоволодіння АДРЕСА_1. У 2008 році в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ПП «Айсберг» до неї, її чоловіка та сина про стягнення боргу за договором позики на суму більше 100 000,00 грн. Остерігаючись того, що після розгляду вказаної справи, у неї могли забрати вказане домоволодіння, вона запропонувала своїй невістці ОСОБА_7 переоформити вказаний будинок на неї, шляхом укладення договору дарування.

04 жовтня 2008 року між нею та ОСОБА_7. був укладений договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1.

Позивачка вважає, що вказаний договір є фіктивним, оскільки був укладений без наміру створення правових наслідків, так як домоволодіння не передавалось відповідачці. З моменту укладення договору дарування відповідачка не претендувала на домоволодіння і була згодна в будь-який момент повернути його, однак після розірвання шлюбу з ОСОБА_10, на її пропозицію повернути спірне домоволодіння, відповідачка відмовилась, а тому вона звернулась до суду з вказаним позовом .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано достатніх доказів того, що оспорюваний правочин є фіктивним.

Зазначені висновки суду першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам матеріального і процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 14 серпня 1978 року.

04 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_7 (обдарована) був укладений договір дарування, згідно з яким ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_7 прийняла в дардомоволодіння АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом.

Згідно Витягу КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 04 жовтня 2008 року на підстав договору дарування за ОСОБА_7. зареєстроване право власності на спірне домоволодіння.

Звертаючись до суду вказаним позовом, позивачка посилалась на те, що вказаний договір дарування є фіктивним, оскільки був вчинений без наміру створення правових наслідків, а лише для того, щоб уникнути звернення стягнення на спірне домоволодіння, у зв'язку з борговими зобов'язаннями перед ПП «Айсберг».

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2008 року стягнуто солідарно з ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_12 на користь ПП «Айсберг» заборгованість за договором позики в сумі 104 618,12 грн.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

З урахуванням вказаних вимог закону, суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, правильно встановили фактичні обставини справи, врахували, що оспорюваний договір дарування відповідає вимогам закону, а позивач не надала належних та допустимих доказів того, що у сторін даного правочину, на момент його укладення, були відсутні наміри створити правові наслідки. При цьому судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що не проживання відповідачки у спірному домоволодінні, не може бути підставою для визнання договору дарування фіктивним, оскільки вона зареєструвала за собою право власності на спірне домоволодіння, а отже набула на нього право власності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій, правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року у справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук