Справа № 2-38/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

02 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Демченко Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні, виселення, вселення та визнання порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 1/2 частини житлового будинку який розташований за адресою АДРЕСА_1 яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу №3845, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. від 21.06.2006 року. Позивач зазначає, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2003 року встановлено порядок користування приміщеннями та йому у користування перейшла житлова кімната 15,7 кв.м. та визначені надвірні споруди, а саме гараж, зазначений на плані під літерою «Г» та погреб, зазначений на плані під літерою «Ж». Згідно рішення виконкому Київської міської ради від 23.04.1954 року №499 за адресою АДРЕСА_1 була надана земельна ділянка під забудову площею 825 кв.м. співвласником іншої частини будинку є ОСОБА_2, який мешкає в цьому будинку разом зі своєю родиною ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Також, позивач зазначає, що після купівлі ним 1/2 частини вказаного будинку та земельної ділянки, відповідачі не дають користуватися належною йому частиною будинку, а саме не дають можливості заходити до приміщення будинку, чинять опір, провокують скандали.

Тому позивач звернувся до суду та просив зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звільнити житлову кімнату 15,7 кв.м., гараж та погреб і не чинити перешкод у користуванні належною йому 1/2 частиною будинку та надвірні споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Також, просив виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлової кімнати площею 15,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 та вселити його, крім того, встановити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

До початку судового засідання позивач подав до суду заяву, в якій просив позов розглядати в його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі.

З урахуванням зазначеного вище, того, що правом участі в судовому засіданні відповідач розпорядився на власний розсуд, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2003 р. було позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та вселення задоволено (а.с. 6).

У відповідності до договору купівлі-продажу від 21.06.2006 р. частини житлового будинку ОСОБА_7 відчужив ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Київським БТІ № 022344 ОСОБА_1 належить 1/2 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів за ОСОБА_1 право власності зареєстровано 21.06.2006 (а.с. 10)

Як вбачається з технічного паспорту на садибний будинок АДРЕСА_1, біля будинку є присадибна земельна ділянка (а.с. 11-17).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

З ч. 1 ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З приводу застосування даної норми пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 33 постанови від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 52 ЖК Української РСР, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім»ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Ст. 64 ЖК Української РСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі ст. 10 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві та підлягають задоволенню, а саме, зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звільнити житлову кімнату 15,7 кв.м., гараж та погреб і не чинити перешкод у користуванні належною йому 1/2 частиною будинку та надвірні споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, а також, виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлової кімнати площею 15,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1

На підставі ст.. 41 Конституції України, ст.ст. 9, 34, 52, 64, 127-129 ЖК Української РСР, ст..ст. 316, 317, 383, 391, 396 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звільнити житлову кімнату 15,7 кв.м., гараж та погріб і не чинити перешкод у користуванні належної йому 1/2 частиною будинку та надвірні споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з житлової кімнати площею 15,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 в кімнату площею 15,7 кв.м. в будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька