18.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/5200/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2016 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Федченко В.М.,
при секретарі Бунакової С.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Алієв» про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної пати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача приватного підприємства «Алієв» в особі його директора - приватного підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпера огли про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної пати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди та просила встановити факт трудових відносин на посаді продавця у відповідача, починаючи з 01 липня 2007 року по 19 червня 2015 року, зобов'язати відповідача внести відповідні записи до трудової книжки БТ-І № 1926038 позивачки за весь час трудових відносин з відповідачем, починаючи з 01 липня 2007 року по 19 червня 2015 року, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату в розмірі 1500 гривень 00 коп., невиплачену за останній місяць роботи у червні 2015 року, визнати причину звільнення незаконною і поновити її на роботі на посаді продавця у відповідача, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 19 червня 2015 року, а також стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000 грн.
В позові посилалась на те, що 01 липня 2007 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду продавця з розміром заробітної плати 1500 гривень щомісячно. Місцем здійснення її трудової діяльності був торгівельний павільйон розташований у Ленінському районі по вулиці Каменська, 32, власником якого є відповідач у справі ОСОБА_3 Алікпер огли.
19 червня 2015 року вона була звільнена з займаної посади рішенням власника приватного підприємства «Алієв» директором ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпер огли у звязку з відкритим кримінальним провадженням в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська.
Також зазаначила, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська розглядається кримінальна справа за статтею 204 Кримінального кодексу України незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту підакцизних товарів.
18 червня 2015 року в судовому засіданні, що відбулося в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська були допитані свідки в тому числі і ОСОБА_3 Алікпер огли, після того як його було приведено до присяги свідка, відповідач надав суду відомості реального факту трудових відносин між позивачкою та його підприємством на якому було заактовано факт збуту підакцизних товарів.
Таким чином, позивачка зазначає, що останнім днем її роботи на займаній посаді було 19 червня 2015 року. Звільнивши її, відповідач не надав їй наказ про звільнення, не оформив трудову книжку з відповідним записом, розрахунок за останній місця роботи у липні не проведений. Відсутність відповідного запису в трудових стосунках з відповідачем впливав на загальний час її трудового стажу.
Незаконним звільненням, позивачці було завдано моральної шкоди. Після звільнення різко знизився матеріальний стан. Відсутність повної виплати заробітної плати, та відсутність відповідного запису у трудовій книжці про факт трудових відносин майже за вісім відпрацьованих у відповідача років, відобразилося на її душевній рівновазі. Моральну шкоду оцінила в 3000 грн.
В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
В судове засідання приватне підприємство «Алієв» свого представника не направило. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя». Про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд вислухавши пояснення позиваки, свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка 01 липня 2007 року була прийнята на роботу в так зване приватне підприємство «Алієв» на посаду продавця з розміром заробітної плати 1500 гривень, щомісячно. Місцем здійснення її трудової діяльності був торгівельний павільйон, розташований у Ленінському районі по вулиці Каменська, 32, власником якого є ОСОБА_3 Алікпер огли. Позивачка з наказом про прийняття на робота ознайомлена не була та фактично була допущена до виконання своїх трудових обов'язків.
Ст.24 КЗпП України передбачено вимоги закону щодо укладення трудового договору, а саме: трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.
Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.
Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.
Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", абзац перший п. 7 - згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.
Відповідач зобов'язаний був оформити трудові відносини з позивачкою шляхом внесення запису в трудову книжку про прийняття її на роботу, вказавши дату прийому на роботу 01.07.2007 р., однак цього не зробив та допустив позивачку до роботи.
Нормою ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу.
Згідно п.п.2.2, 2.3, 2.4 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника, відомості про роботу, звільнення. Записи в трудовій книжці при звільненні повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Записи в трудовій книжці про прийняття на роботу в будь-якому разі вносяться не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення.
Згідно п.4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Як встановлено в судовому засіданні та не спростовується матеріалами справи 19 червня 2015 року позивачка була звільнена з займаної посади рішенням власника приватного підприємства «Алієв» директором якого є ОСОБА_3 Алікпер огли, у звязку з відкритим кримінальним провадженням в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська. При цьому, позивачці не був здійсненний відповідний запис в трудовій книжці, тобто без запису про прийняття її на роботу до приватного підприємства «Алієв» та про її звільнення.
Останнім днем роботи позивачки на займаній посаді було 19 червня 2015 року. При звільнені з позивачкою не був здійсненний остаточний розрахунок в розмірі 1500 грн.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція).
Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом ст.2 Глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права.
Положеннями ст.24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.
Згідно ст.40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці; систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду.
Підставою для звільнення позивачки було, те що в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська розглядається кримінальна справа за статтею 204 Кримінального кодексу України незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту підакцизних товарів відносно директора приватного підприємства «Алієв» ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпер огли.
Положеннями ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Встановлено, що останнім днем роботи позивачки на займаній посаді в приватному підприємстві «Алієв» було 19 червня 2015 року. При звільнені з позивачкою не був здійсненний остаточний розрахунок в розмірі 1500 грн.
В свою чергу, нормою ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у випадку звiльнення без законних на те підстав або з порушенням встановленого порядку звільнення орган, що розглядає спір зобовязаний поновити робітника на попередній роботі. Частиною 2 ст.235 КЗпП України встановлено, що у разі прийняття рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату робітнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст.233 ч.2 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Оцінюючи в судовому засіданні пояснення свідків, суд вважає їх належними доказами, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт перебування позивачки ОСОБА_1 з приватним підприємцем ОСОБА_2 у трудових відносинах в період з 01 липня 2007 року по 19 червня 2015 року, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5. При цьому цей факт не спростований відповідачем в судовому засіданні.
Також в судовому засіданні знайшов підтвердження факт припинення вказаних трудових позивача з відповідачем внаслідок звільнення першого. Однак при видачі позивачці трудової книжки розрахунок з нею проведено не було, зокрема не виплачено заборгованість по заробітній платі за червень 2015 року, а в трудовій книжці відсутні відомості про роботу позивача у відповідача та звільнення.
Викладене зумовлює виникнення у відповідача обов'язку здійснити відповідний розрахунок з позивачем, а також належним чином заповнити трудову книжку позивача.
Також судом встановлено, що позивачку було звільнено не законно, що не відповідає нормам Кодексу законів про працю України, а тому суд вважає за можливе задовільнити вимоги позивача, щодо визнання причини звільнення незаконною і поновити ОСОБА_1 на роботі в приватному підприємстві «Алієв» на посаді продавця та виплатити заробітну плати за час вимушеного прогулу з 29 червня 215 року по день винесення рішення, тобто за дев'ять місяців в розмірі 13,500 грн.
Згідно ст.237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до переконання, що діями відповідача позивачу також була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює у 3000 грн., у звязку з чим суд вважає необхідним задовольнити її вимогу.
Таким чином, права позивачки є порушеними і тому підлягають захисту.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи характер спору та результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.24, 40, 47, 48, 116, 117, 233, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 88, 169, 208, 212-215, 224-226, 230, 232, 294 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпер огли про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної пати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити.
Встановити факт трудових відносин ОСОБА_1 на посаді продавця у приватного підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпер огли, починаючи з 01 липня 2007 року по 19 червня 2015 року.
Зобов'язати приватного підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпер огли внести відповідні записи до трудової книжки БТ-І № 1926038 позивачки ОСОБА_1 за весь час трудових відносин, починаючи з 01 липня 2007 року по 19 червня 2015 року.
Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпер огли на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок, невиплачену за останній місяць роботи у червні 2015 року.
Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпер огли на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 ОСОБА_3 Алікпер огли на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: В.М. Федченко