Справа № 465/7684/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/2527/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м.Львів
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, відділ державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
встановила:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.02.2016 року відмовлено у задоволені заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі шляхом зупинення відкритого 26.01.2016 року відділом державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції виконавчого провадження №49926438 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. від 20.10.2015 року №1180 про стягнення з ОСОБА_1 у користь військової частини - польова пошта НОМЕР_1 боргу в сумі 122134,30 грн.
Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , просить її скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення даного питання, порушення норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяви ОСОБА_1 та його представника про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного вище виконавчого напису. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявник обрав не передбачений статтею 152 ЦПК України вид забезпечення позову. Крім того, зазначає, що судом не враховано тієї обставини, що заява про забезпечення позову у даній справі від 05.02.2016 року була повторною, оскільки первинна заява ОСОБА_1 , подана до суду 25.11.2015 року разом з позовною заявою, про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного вище виконавчого напису залишилась по суті не вирішеною.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та треті особи не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною першою статті 152 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких належить: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову (ч.2 ст.152 ЦПК).

Пунктом 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставою для обов`язкового зупинення виконавчого провадження є зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що право на зупинення виконавчого провадження має державний виконавець або посадова особа, якій законом надане таке право (ст.ст.39, 84, 86 ч.4 Закону).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що суд не наділений повноваженнями зупиняти виконавче провадження, оскільки такі повноваження має державний виконавець та посадові особи, зазначені у ст.84 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу лише за наслідками розгляду заяви представника позивача від 05.02.2016 року (а.с.56) про забезпечення позову у даній справі шляхом зупинення виконавчого провадження, відкритого 26.01.2016 року відділом державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції на підставі виконавчого напису нотаріуса, у прохальній частині якої не було зазначено про вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного вище виконавчого напису, тому вимога апелянта про постановлення апеляційним судом ухвали про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного вище виконавчого напису, яка містилась у первинній заяві позивача від 25.11.2015 року, не може бути задоволена, оскільки така заява судом першої інстанції по суті не вирішувалась, що не позбавляє сторону позивача в майбутньому звернутись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного вище виконавчого напису.

Таким чином, при вирішенні даного питання судом не було порушено норм процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бойко С.М.
Судді: Береза В.І.
Штефаніца Ю.Г.