АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору від 12 лютого 2009 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № CVXRRX34830061, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2548,80 грн. зі сплатою 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Неналежне виконання ОСОБА_1 умов указаного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 04 лютого 2016 року становить 17 667,88 грн. і складається з наступного: 58,58 грн. - заборгованість за кредитом; 16 291,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 817,52 грн. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVXRRX34830061 від 12 лютого 2009 року в сумі 17 667,88 грн. та судовий збір.

______________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/868/16 Головуючий у І інстанції Кирилюк Ю.А.

Категорія 27 Доповідач Литвинюк І.М.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Судом помилково застосовано строк позовної давності, оскільки останній платіж відповідач здійснив 28 лютого 2012 року.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зідно з вимогами ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 12 лютого 2009 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 за його заявою укладено кредитний договір № CVXRRX34830061, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 548,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 261 гривні 07 копійки з 10 по 14 число кожного місяця для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно з Умовами.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що договір, що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, складається з заяви кредитора та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт).

У заяві позичальника ОСОБА_1 зазначав про те, що він ознайомлений та погоджується з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт»), які є частиною кредитно-заставного договору.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-757цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, п. п. 5.5 указаних Умов, які надані банком на підтвердження позову, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач підтвердив своїм підписом, що підписана заява разом з Умовами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Крім того, в судовому засіданні апедяційної інстанції відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що йому було надано час на ознайомлення з Умовами надання споживчого кредиту, він їй прочитав та погодився з ними.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки 28 лютого 2012 року відповідачем ОСОБА_1 проведено оплату частини заборгованості у сумі 1800 грн. (а.с. 5, 59).

Враховуючи те, що позичальник, укладаючи кредитний договір, погодився із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які є його частиною, якими строк позовної давності збільшено до п'яти років, а суд першої інстанції наведеного не врахував і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

На підставі п.5.1 Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

За правилами ч.2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.

З урахуванням установлених обставин, колегія суддів вважає, що у зв»язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 04 лютого 2016 року становить 784,88 грн., з яких: 58,58 грн. - заборгованість за кредитом; 188,93 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина); 37,37 грн. - штраф (процентна ставка).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір, який сплачено останнім при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених вимог, у розмірі 128,48 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVXRRX34830061 від 12 лютого 2009 року у розмірі 784 гривень 88 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 128 гривень 48 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: