Справа № 459/1532/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Марковець Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді подання старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець відділу Червоноградського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, у якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням; виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України. В обгрунтування подання послалася на те, що у Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження ЄДРВП №13555516 з виконання виконавчого листа № 2-2633, виданого 23.06.2009 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у місяць, починаючи з 20 травня 2009 року до повноліття дитини. 02.07.2009 року державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Неодноразово державним виконавцем скеровувались виклики на адресу за місцем проживання боржника, на які останній не зявлявся. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 20.05.2016 року становить 80935,70 гривень. При перевірці майнового стану боржника встановлено, що за ним не зареєстровано нерухомого майна, автомототранспортних засобів. Також ОСОБА_1 не працює та не перебуває на обліку ні в якості безробітного, ні у Пенсійному Фонді, ні у Фонді соціального страхування від нещасних випадків, що унеможливлює звернути стягнення на дохід. 24.11.2014 року, 16.11.2015 року, 18.02.2016 року державним виконавцем було здійснено виходи за місцем проживання боржника ОСОБА_1, під час якого було встановлено, що доступу до приміщення не було, оскільки дверей квартири ніхто не відкрив.

20.05.2016 року старшим державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника. Оскільки боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, звернувся із даним поданням до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд подання без його участі, просить подання задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.06.2009 року Червоноградським міським судом Львівської області видано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, але мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у місяць, починаючи з 20 травня 2009 року до повноліття дитини.

Із копії постанови, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції від 02.07.2009 року вбачається, що 02.07.2009 року відкрито виконавче провадження по виконанню даного виконавчого листа.

В матеріалах справи дійсно містяться дані, відповідно до яких вбачається, що державним виконавцем робились запити до відповідних установ щодо наявності у боржника ОСОБА_1 будь-якого нерухомого та рухомого майна, за рахунок якого можливо було здійснити погашення боргу. Із копії відповідей на такі запити видно, що боржник на обліку в УПФУ як одержувач пенсійних виплат не перебуває та не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, за ним не зареєстровано права власності на нерухоме майно. Окрім цього встановлено, що ОСОБА_1 документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон АН 428332 від 14.08.2002 року та АК 504514 від 10.09.2004 року.

В процесі виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем також виносились постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2016 року, а також постанова про примусовий привід боржника на 27.05.2016 року.

Неодноразово, а саме: 24.11.2014 року, 16.11.2015 року, 18.02.2016 року державним виконавцем здійснювалися виходи на дільницю місцем проживання боржника за адресою: м.Червоноград, вул.Клюсівська,11/15, однак доступу до приміщення не було, оскільки дверей квартири ніхто не відкрив, про що складено відповідні акти.

Згідно з положеннями ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав

людини і основоположних снобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і

свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і

є необхідними її демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права

передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи

свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім

тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки,

громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших

і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний

виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За приписами ч.І ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві

виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів

(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання.

За приписами п.18 ч. 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесій здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Аналізуючи вищенаведені норми суд приходить до висновку, що основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобовязань.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу, в матеріалах справи відсутні доказ того, що боржник викликався до виконавчої служби і ухилявся від сплати боргу. Хоча саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Що стосується акту державного виконавця про вихід за місцем проживання боржника, то суд до уваги такі також не приймає, оскільки у них не зазначено понятих.

Таким чином, державним виконавцем не надано суду доказів, з яких би вбачалося ухилення боржника від виконання виконавчих документів, а саме невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків, зважаючи і на те, що у матеріалах справи відсутні докази обізнаності останнього про таке виконавче провадження.

Зважаючи на наведене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 Вікторовича- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М. Д. Новосад