Номер справи 220/141/16-ц
Номер провадження № 2/220/131/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.03.2013 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7990 грн., крім того, за минулий рік відповідач повинен йому додатково 4550 грн., які відповідач зобовязався повернути до 01.12.2013 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. Однак до теперішнього часу відповідач гроші не повернув, посилаючись на відсутність коштів, що змушує його звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції в розмірі 22444,30 грн., три відсотки річних від суми основного зобовязання в розмірі 752,40 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що у 2012 році відповідач взяв в борг у позивача 4550 грн., у 2013 році ще 7990 грн., а всього 12540 грн., про що останній власноручно написав розписку про отримання грошей. Додав, що спочатку відповідач мав намір взяти в борг насіння соняшника, але фактично взяв гроші, тому у розписці є відповідні виправлення, які вніс сам відповідач, закресливши фразу «насіння соняшника».

Відповідач, його представник позовні вимоги не визнали, пояснивши, що навесні 2012 року ОСОБА_2 взяв в борг у позивача насіння соняшника, частину з якого, близько 45 кг., не повернув та переніс на іншу розписку. 12.03.2013 р. він взяв ще приблизно 55 кг. насіння соняшника за ціною близько 70 грн. за 1 кг. ОСОБА_1 хотів, щоб у розписці була зазначена не вага, а вартість соняшника, тому він і написав в розписці, що отримав гроші. Додав, що він не міг повернути борг, оскільки у 2013 році він ОСОБА_1 за місцем проживання не знайшов і не міг до нього додзвонитись. Визнає наявність боргу у вигляді приблизно 100 кг. насіння соняшника. Зазначили, що укладений сторонами договір є саме договором позики, однак у борг ОСОБА_2 брав не гроші, а речі, визначені родовими ознаками, а саме насіння соняшника. Оскільки грошові кошти він у позивача не брав, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено та визнається сторонами, що у 2012 році та 12.03.2013 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено два договори позики.

З наданої суду розписки від 12.03.2013 р., ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 насіння соняшника на суму 7990 грн., крім того, у розписці зазначено, що ОСОБА_2 залишився винний за минулий рік 4550 грн., та зобовязався повернути борг до 01.12.2013 р. Фраза «насіння соняшника» закреслено, будь-яких застережень з цього приводу до розписки не внесено (а.с. 4, 31).

Судом також встановлено і не оспорюється сторонами, що відповідач до теперішнього часу свої зобовязання за договором позики не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає непереконливими твердження позивача та його представника про те, що 12.03.2013 р. позивач передав, а відповідач отримав саме грошові кошти в сумі 7990 грн. З розписки вбачається, що до її тексту внесені виправлення в частині зазначення предмету договору позики, а саме закреслено фразу «насіння соняшника», і кожна із сторін заперечує факт внесення виправлень саме нею.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, а також норми ч.4 ст. 60 ЦПК України, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів передання ним відповідачу саме грошових коштів у сумі 7990 грн., а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, суд вважає таким, що знайшов підтвердження в судовому засіданні факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 4550 грн., що відображено у розписці. Посилання відповідача на те, що ним було отримано на цю суму насіння соняшника, а не грошові кошти, суд вважає необґрунтованими і бездоказовими.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15.

Сторони підтверджують наявність між ними правовідносин, що випливають з договору позики. Надана позивачем розписка містить відомості про те, що ОСОБА_2 винний ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4550 грн. та зобовязується повернути борг до 01.12.2013 р. Отже, розписка про отримання грошових коштів містить відомості про наявність боргу та зобов'язання про їх повернення.

Посилання відповідача на отримання ним речей, визначених родовими ознаками, а саме насіння соняшника, нічим не підтверджені. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що розписку писав власноручно і без примусу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного та враховуючи, що зобовязання відповідача перед позивачем про виплаті заборгованості в сумі 4550 грн. не виконані до теперішнього часу, суд погоджується з доводами позивача в цій частині, як законними та обґрунтованими, та відповідно до ст. 625 ЦК України стягує з відповідача суму заборгованості, а також інфляційні втрати за період 2014-2015 р.р. в сумі 3592,42 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості за період 2014-2015 р.р. в розмірі 284,97 грн.

Відповідально до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 200,25 грн.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 169, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції в розмірі 8142,42 грн., три відсотки річних від суми основного зобовязання в розмірі 284,97 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 200,25 грн., а всього 8627 (вісім тисяч шістсот двадцять сім) грн. 64 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина