Справа №487/7203/15-ц 12.04.2016 12.04.2016 12.04.2016
Справа № 487/7203/15-ц
Провадження №22ц/784/953/15 Головуюча в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року по справі за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_4,

третіх осіб: Заводський відділ Державної міграційної служби України у м. Миколаєві (далі міграційна служба),

служба у справах дітей адміністрації Заводського району виконкому Миколаївської міської ради

(далі служба у справах дітей),

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИЛА:

10 вересня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_4 про визнання її, а також малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 8 по вул. Фрунзе, 112 у м. Миколаєві та зняття їх з реєстрації місця проживання.

Позивач зазначав, що він є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі, крім нього проживає його дружина ОСОБА_7 23 жовтня 2014 року, на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2013 року у спірну квартиру була вселена його дочка відповідачка ОСОБА_4, шляхом передачі ключів від вказаної квартири. З моменту її вселення остання у вказаній квартирі не проживала та особисті речі не перевозила, на підставі чого були складені акти про непроживання. Під час розгляду вказаної справи, йому стало відомо, що відповідачка має дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживає разом із матірю за адресою: вул. Миру, 23, с. Артемівка, Новоодеський район, Миколаївська область, але зареєстрована за спірною адресою.

Посилаючись на те, відповідачка та її дитина не проживають у спірній квартирі та вимоги ст. 72 ЖК України, позивач просив визнати відповідачку та її дитину такими, що втратили право користування квартирою № 8 по вул. Фрунзе, 112 у м. Миколаєві та про зняття останніх з реєстрації його місця проживання.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду не відповідає обставинам справи та ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідачки, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням та відповідачка не проживає у квартирі з поважних причин, а тому відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житлом.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сімї наймача мають рівні з наймачем права щодо користування житловим приміщенням.

До членів сімї наймача належать його дружина, чоловік, їх діти та батьки, а також інші особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство.

Відповідно до положень ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщення в разі її відсутності понад шість місяців без поважних причин.

Статтею 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності, зокрема, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, суд може продовжити пропущений строк.

Сторони по справі не заперечують проти того, що квартира АДРЕСА_1 було отримана за ордером на сімю з 3-х осіб, а саме: позивача, його першу дружину ОСОБА_8 та їх доньку ОСОБА_4 (відповідачка по справі). Після розірвання шлюбу, за згодою батька ОСОБА_5, їх донька (відповідачка по справі) залишилась зареєстрованою у спірній квартирі (а.с. 44).

10 жовтня 2008 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_7 (а.с. 19) та не заперечує, що разом з нею проживає у спірній квартирі.

Згідно довідки ТОВ «Миколаївдомсервіс» від 16 липня 2015 року в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_5 (позивач), його дочка ОСОБА_4 та онучка ОСОБА_6 (а.с. 8-9, 45).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 неодноразово звертався з позовами до суду про визнання доньки ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судовими рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2011 року та від 21 лютого 2013 року в задоволенні позову було відмовлено та встановлено, що ОСОБА_5чинить перешкоди ОСОБА_4 в користуванні спірною квартирою, між ними склалися неприязні стосунки (а.с. 38-43).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2013 року позов ОСОБА_4 про вселення задоволено частково та ухвалено усунути перешкоди в користуванні квартирою № 8 по вул. Фрунзе, 112 у м. Миколаєві шляхом її вселення до вказаної квартири (а.с. 39-40).

Вказаними судовими рішеннями підтверджуються довготривалі неприязні стосунки батька з донькою, що є перешкодою для вселення відповідачки з малолітньою дитиною до цієї квартири, навіть при наявності ключів від неї.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира складається із однієї кімнати, що також робить неможливим спільне проживання відповідачки з малолітньою дитиною разом з батьком та його новою сімєю.

Іншого житла відповідачка не має та ставиться до спірної квартири як до свого основного місця проживання, де вона мешкала разом з батьком та матірю.

Зазначені обставини можна визнати поважними причинами відсутності ОСОБА_4 у спірному жилому приміщенні.

Таким чином, відсутність відповідачки в спірній квартирі викликана поважними причинами, при цьому вона не втратила звязку з нею, а тому відсутні підстави вважати її такою, що втратила право користування цією квартирою.

Інші доводи апеляційної скарги та доводи, що рішення суду ухвалено без з'ясування всіх обставин справи та судом першої інстанції порушені вимоги матеріального права є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, яке переглядалось в межах доводів апеляційної скарги, є законним, обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді В.В. Коломієць

ОСОБА_9