У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.

суддів: - Бондаренко Н.В., Малько О.С.

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - адвокатом Мазурком В'ячеславом Сергійовичем на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 особисто та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 особисто та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за безпідставністю позовних вимог.

У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_3 - адвокат Мазурок В'ячеслав Сергійович покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На цій земельній ділянці знаходиться самочинно збудований будинок. Оскільки в ньому незаконно зареєстровані відповідачі, позивач позбавлений можливості належним чином користуватися своїм майном.

Вказаний будинок є самочинно збудованим, право власності на нього не виникає, він не входить до житлового фонду, а значить до відділу ДМС не могло бути подано належний пакет документів для реєстрації місця проживання відповідачів.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалите нове по суті позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення _________________________________________________________________________

Справа № 572/4241/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Ведяніна Т.О.

Провадження № 22-ц/787/551/2016 Суддя-доповідач - Шимків С.С. апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником земельноїділянки, площею 0,1957 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Його право власності на цю земельну ділянку підтверджується наявними у матеріалах справи договором дарування земельної ділянки від 01 квітня 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Токовим В.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 450, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35772949 від 01.04.2015 року (а.с. 4-6).

На зазначеній земельній ділянці знаходиться спірний будинок, який займають відповідачі.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Статтею 391 ЦК України, в якій йдеться про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З наявної в матеріалах справи довідки № 270 від 21.09.2015, що видана виконавчим комітетом Тинненської сільської ради вбачається, що будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 побудований без правовстановлюючих документів (а.с. 20).

Згідно довідки № 232 від 28.09.2015 року, що видана виконавчим комітетом Тинненської сільської ради в будинку, що розташований за вищенаведеною адресою зареєстровані відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як власник земельної ділянки дозволу на її забудову відповідачам або іншим особам не давав, проти користування відповідачами спірним будинком, який знаходиться на його земельній ділянці та є самочинним будівництвом, заперечує.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплено в ст. 16 ЦК України. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 376 ЦК України, яка регулює правовідносини, пов'язані із самочинним будівництвом, визначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Таким чином, законом передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на чужій земельній ділянці, то відповідно до правил ст. 376 ЦК України власник (користувач) земельної ділянки має право вимагати його знесенню особою, яка здійснила чи здійснює таке будівництво, або за її рахунок, чи вправі пред'явити до такої особи позов про визнання за ним як за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на нерухоме майно, яке самочинно було збудоване на його земельній ділянці.

Таке розуміння ст. 376 ЦК України узгоджується з роз'ясненнями, що викладені у пунктах 17 та 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)".

Проте позивач вимог до відповідачів про знесення самочинного будівництва чи про визнання права власності на нього не пред'явив.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права щодо належної земельної ділянки не відповідає способу захисту, що передбачений законом, у зв'язку з чим його позовні вимоги до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом виселення відповідачів та зняття їх з реєстрації не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - адвокатом Мазурком В'ячеславом відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

О.С. Малько