АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1560/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Петріщева І.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
У Х В А Л А

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана її представником ОСОБА_3, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КУДАРЕНКО Віра Миколаївна про визнання недійсним договору дарування квартири, застосування наслідків недійсності правочину, скасування державної реєстрації,

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений 08.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КударенкоВ.М., реєстровий номер 2738; застосувати наслідки недійсності правочину; ухвалити рішення про повернення майна - квартири АДРЕСА_1, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції; скасувати державну реєстрацію договору дарування квартири АДРЕСА_1, посвідченого 08.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., за реєстровим № 2738.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона постійно проживала у квартирі АДРЕСА_1, яка належить її матері ОСОБА_6, доглядала останні роки хвору на рак матір, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті матері виявилося, що ОСОБА_6 подарувала спірну квартиру ОСОБА_4 за договором дарування квартири, посвідченим 08.10.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КударенкоВ.М. Вказувала, що договір був укладений за дублікатом свідоцтва про встановлення прав власності, тоді як оригінали правовстановлюючих документів знаходились у спеціально відведеному місці. Зазначала, що її мати ОСОБА_6 багато років хворіла на рак, останній час знаходилась у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, тому, не будучи здатною себе обслуговувати, у момент вчинення правочину не могла усвідомлювати своїх дій та не могла керувати ними.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 заявив клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи для вирішення питань, чи страждала ОСОБА_6 на момент вчинення оспорюваного правочину будь-яким психічним розладом та чи могла вона в момент укладення договору дарування розуміти значення своїх дій та керувати ними. Посилався на те, що висновок експертів за результатами проведення судово-психіатричної експертизи від 12.03.2015 року викликає сумніви в його достовірності та правильності, оскільки в основу даного висновку покладено відеозапис, який суд визнав неналежним доказом, та експерт, не встановивши, хто саме зображений на відеозапису та коли здійснювався запис, зробив висновок, що на відеозапису - дарувальниця.

Крім того, в експертному висновку відсутні будь-які відомості про перебіг лікування хвороби дарувальниці. Разом з тим, з огляду на те, що хвора не висловлює скарги з приводу психічного стану на фоні констатованих лікарем психічних розладів, посилання експертів на відсутність скарг хворої та відомостей про психічний стан під час укладання договору як на підставу для дачі висновку про здатність розуміти значення своїх дій на момент його укладання видаються необґрунтованими.

Також посилався на те, що експертами не було надано належної оцінки тим обставинам, що в медичній картці стаціонарного хворого № 3566 за 08.10.2012 року зафіксовані записи лікарів про те, що ОСОБА_8. висловлювала маячні ідеї, в неї була порушена свідомість у часі та просторі, була дезорієнтована. При цьому лікарями констатована дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ступеню , церебральний атеросклероз ІІІ.

Вислухавши думку позивача та представників сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що клопотання представника позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справа» повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Як вбачається з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 12.03.2015 року, проведеної експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ( а.с. 218-223), при проведенні експертизи було досліджено та прийнято до уваги відеодоказ, що міститься на електронному носії ( а.с. 193-196, том 1). В описі до відеозапису зазначено, що цей доказ отримано ОСОБА_4 під час проживання разом із ОСОБА_6 у період кінець літа-осінь 2013 року. Відео побачила ОСОБА_4 у своєму телефоні, який залишила у коридорі квартири ( а.с. 221, зворот).

Однак, в оскаржуваному рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року суд не прийняв цей доказ до уваги та зазначив, що він не може бути визнаний належним та допустимим доказом.

Враховуючи, що судом першої інстанції зазначений відеозапис визнаний неналежним та недопустимим доказом, проте він використаний експертами при наданні висновку щодо психічного стану померлої, а також враховуючи решту наведених у клопотанні доводів представника позивача щодо неврахування усіх наявних у матеріалах справи доказів про стан здоров'я ОСОБА_6, відсутності обґрунтованого висновку щодо впливу на здатність ОСОБА_6 розуміти значення своїх дій виявленої у неї хвороби «дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст., церебральний атеросклероз ІІІ», колегія суддів вважає необхідним призначити по справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, яку провести без врахування відеодоказу, що міститься на електронному носії, наданому ОСОБА_4 (а.с. 196, том 1).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 202 ЦПК України передбачено право суду зупинити провадження по справі у випадку призначення експертизи.

Таким чином, оскільки поставлені на вирішення експертизи питання мають значення для справи і стосуються безпосередньо предмету доказування, то зупинення провадження на даній стадії є доцільним, адже подальше з'ясування обставин по справі та перевірка доводів апеляційної скарги є неможливими без проведення судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 143, 144, 150, 303, 304, 307, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Призначити по справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Українського науково-дослідного інституту соціальної та судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України.

На вирішення експертизи поставити запитання:

1. Чи страждала ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, будь-яким психічним розладом на момент укладення договору дарування квартири АДРЕСА_1?

2.Чи здатна була ОСОБА_6 керувати своїми діями та розуміти значення своїх дій на час укладення договору дарування квартири, укладеного 08 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдарована), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за реєстровим № 2738?

В розпорядження експертів надати матеріали цивільної справи.

При проведенні експертного дослідження не враховувати відеодоказ, що міститься на електронному носії, наданий ОСОБА_4 ( а.с. 193-196, том 1).

Для проведення експертизи витребувати з Київської міської клінічної лікарні № 2 медичні картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 №№ 3110, 3566 та із Поліклініки № 1 Деснянського району м. Києва медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_6

Оплату за проведення експертизи покласти на ОСОБА_2.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

Апеляційне провадження у справі на час проведення експертизи зупинити.

Ухвала в частині зупинення провадження може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: