Справа № 201/377/16ц
Провадження № 2/201/940/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати пункти кредитного договору недійсними та зобовязати відповідача зробити перерахунок. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 встановлено що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Тому починаючи з 04.06.2007 деякі пункти договору суперечать чинному законодавству, у звязку із чим і просить визнати пункти кредитного договору недійсними та зобовязати відповідача зробити перерахунок.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав в ньому викладених, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив застосувати строки позовної давності, надав письмові заперечення.

Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав.

Встановлено, що 29.08.2007 між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний № NKRWGA00000064 договір відповідно до якого позичальнику було надано кредит.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору кредит надавався Позивачу «… зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту на момент надання кредиту, а також у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту.

Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 встановлено що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Постанова набрала чинності згідно п. 4 її змісту 04.06.2007.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 29.08.2007, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Разом із тим, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судові рішення у цивільних справах», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з

цихпідстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, доводи позивача знайшли підтвердження в ході судового розгляду, проте враховуючи пропущені строки для звернення до суду з відповідною позовною заявою, та оскільки підстав для зміни або продовження строку позовною давності суд не вбачає, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 257, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.10, 11, 60, 61, 214-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Батманова