Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_4, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення та вселення, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач за основним позовом звернулася до суду посилаючись на те, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 з 1992 року до 2005 року. Від шлюбу є повнолітній син ОСОБА_6 Спірну квартиру отримала покійна мати відповідача в 1990 році згідно ордеру № 829 серії К від 03.10.1990 року. Після її смерті за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.1997 року право користування цією квартирою було визнано за ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, також були зареєстровані в квартирі. Квартира не приватизована. Сімейне життя з ОСОБА_7 не склалося. Він систематично зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки, скандали, підіймав на неї руку, спричиняв тілесні ушкодження. В 2005 році вони розлучилися. Приблизно з того часу відповідач перестав проживати в спірній квартирі. Він постійно знаходив собі нових жінок, з якими спів мешкав. У квартирі з'являвся дуже рідко, останні три роки взагалі не приходив. Витрати по сплаті квартплати та комунальним послугам не ніс. Він останнім часом набрав багато кредитів в різних банках, та має великий борг, за який його розшукують банки та колектори. Вони неодноразово приходили до них в квартиру, приходили поштові відправлення, які вона отримувала. На весні 2015 року вона поїхала до родичів в Росії, коли повернулася, виявила за своїм місцем проживання та реєстрації, що в квартирі проживає якась незнайома жінка з дітьми, яка повідомила, що вона дружина її колишнього чоловіка, і буде тут проживати. Самого чоловіка не було, і де він в даний час знаходиться невідомо. Вона (ОСОБА_3) змінила замки, і в квартиру не впустила. Не віддала і її речі, які знаходяться в квартирі. Вона (позивач за основним позовом) зверталася до дільничного, який рекомендував подавати до суду. Ні вона, ні її син згоди на вселення ОСОБА_3 не давали. В даний час ОСОБА_7 в квартирі не проживає, місце його знаходження невідоме, оскільки він ховається від банків та правоохоронних органів. Жінка, яка вселилася в квартиру на ім'я ОСОБА_9 про місцезнаходження його не повідомляє, в квартиру не пускає. В квартирі збираються якісь підозрілі особи, без визначеного кола занять. Вони там влаштовують оргії, вживають спиртні напої. Вона (позивач) не може попасти в квартиру та проживати за місцем її реєстрації. Її син також не може нормально проживати в своїй квартирі, він спить на балконі, і в найближчій час його можуть також вигнати з квартири на вулицю. Таким чином вона вважає, що ОСОБА_7 втратив право користування житловим приміщення, а ОСОБА_9 підлягає виселенню, оскільки на її вселення згоди не було. Вона вимагає вселення її в квартиру в судовому порядку.

Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду посилаючись на те, що він з 12.07.1997 року проживає і зареєстрований в спірній квартирі. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.1997 року за ним визнано право користування цією квартирою, та основним наймачем квартири. Раніше в квартирі мешкала його мати - ОСОБА_10, яка на підставі ордеру № 829 серія К від 03.10.1999 року отримала спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_5 року мати померла. На даний час разом з ним в квартирі зареєстрований його син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та його колишня дружина - ОСОБА_1, але вона фактично не проживає в цій квартирі з вересня 2012 року. 28.02.2003 року шлюб з ОСОБА_1 було розірвано. На теперішній час він перебуває в шлюбі з ОСОБА_3, та має з нею спільного сина - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, з якими він фактично проживає в спірній квартирі. З вересня 2012 року ОСОБА_1 фактично не проживає в квартирі, де проживає йому не відомо. За цей час вона не намагалася повернутися для проживання, втратила інтерес до квартири. Комунальні послуги, які нараховуються на відповідача, вона не сплачує, чим порушуються його права. Крім того, її реєстрація перешкоджає оформити субсидію. Перешкод в проживанні відповідачу ніхто не чинив.

В судовому засіданні позивач за основним позовом та її представник підтримали основний позов, просили його задовольнити. Зустрічний позов не визнали, посили відмовити у його задоволенні. Позивач додатково пояснила, що після розлучення з відповідачем, останній не особо часто з'являвся в квартирі. В 2012 році він привів жінку, півроку вони пожили і пішли. З того часу він в кватирі не був. В 2015 році вона поїхала в Росію, а коли повернулася, двері були зачинені. Відповідач бив її по голові, обличчю, вибивав ребра, виливав кип'яток їй на груди. Але їй не було куди піти. В 2011 році «баришня» відповідача забрала її золоті речі, ноутбук сина. Крім того, в квартирі залишилися її носильні речі. Відповідач набрався кредитів, їх не віддавав, а тому його розшуковували. Чи був відповідач в зоні бойових дій їй не відомо. До 2015 року відповідача ОСОБА_13 не знала. Коли вона намагалася вселитися, там була ОСОБА_3 з дітьми, сказала, що вона дружина. Замки в квартирі поміняли відповідачі. Син проживає в спірній квартирі. Зауважила, що до весни 2015 року вона проживала в спірній квартирі.

Представник позивача додатково пояснив, що відповідач після розлучення не проживав спірній квартирі кілька років, скривався від кредиторів. Відповідач вселив до квартири свою теперішню дружину без згоди усіх зареєстрованих. Зауважила, що у позивача немає іншого житла. Просила врахувати письмові дебати.

Відповідач по основному позову в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково пояснив, що він учасник АТО. Три роки назад позивач пішла з дому в коматозному стані, вона вела розгульний образ життя, пила, ще заважала сину вчитися, працювати. Позивач пропадала на півтора роки, на рік. У неї є своя квартира в Росії. Спірна квартира залишилася йому після матері. Квартира державна. В квартирі проживає ОСОБА_3 як його дружила. Їх спільні діти зареєстровані за спірною адресою. Його колишня дружина пішла з квартири три роки тому. Замки в квартирі він не міняв. Коли позивач уходила з квартири, вона забрала усі свої речі, а ключі залишила сину. Коли вона приходила, то її завжди впускали до квартири. Акти про її не проживання складалися на його звернення. Їх син постійно проживав в квартирі, за виключенням часу знаходження в АТО. ОСОБА_13 заселилася близько двох років тому. Зараз в квартирі проживають діти та він з дружиною. Речей позивача в квартирі немає. Вона неодноразово уходила до подруг.

В судовому засіданні відповідач по основному позову ОСОБА_3 позов не зазнала, просила відмовити у його задоволені. Пояснила, що пару раз позивач приходила, брала документи, речі і уходила. Сусіди розповідали, що позивач влаштовувала оргії. В спірній квартирі вона (відповідач) проживає більше двох років, і щоб позивача не впускали до квартири, такого не було. В квартирі по Бальзака жити немає де, там живуть її брат та третя особа з дівчиною. Не заперечувала, що письмового дозволу на заселення у позивача не брала. В квартирі проживає приблизно з лютого 2014 року, замки не міняли. Речей позивача в квартирі немає, коли приходила, то їх усі забрала.

В судовому засіданні третя особа по основному позову - ОСОБА_4 пояснив, що з 2012 року позивач в спірній квартирі не проживає. Перші півроку вони взагалі не спілкувалися. Замки в квартирі не міняли. На заселення ОСОБА_3 він давав усну згоду. Про те, що ОСОБА_3 має половину трикімнатної квартири йому відомо. З 2012 року до березня 2015 року в квартирі він проживав постійно, ще жив батько та ОСОБА_24, а потім ОСОБА_3. До 2015 року мати в квартирі не проживала, вона з чоловіком жила в іншому місці. При ньому мати приходила один раз, приблизно в літку 2015 року, він відчинив двері, вона зайшла, взяла речі. Ключі від квартири не просила. З квартири її ніхто не виганяв. Замки від квартири ніхто не міняв до цього часу.

В судове засідання представник третьої особи за основним позовом - Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не з'явився, в матеріалах справи міститься його заява.

В судове засідання представник третьої особи за зустрічним позовом - Відділу громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві не з'явився, в матеріалах справи міститься його заява.

В суді були допитані свідки зі сторони позивача - ОСОБА_14, та свідки відповідача - ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_16

Свідок ОСОБА_14 в суді показала, що по 2012 рік позивач проживала в спірній квартирі. В 2012 році її чоловік вигнав, з її слів, і вона три дні жила в неї, була стурбована. З 2012 року по 2014 рік вони з позивачем не спілкувалися, що трапилося їй не відомо. Зі слів позивача, відповідач в 2012 році привів жінку, у нього їх було три. Він вчиняв скандали, бив, не приходив додому. Чи намагалася вселитися позивач до квартири в 2015 році їй не відомо. Позивач їй розповіла, що в травні повернулася від батьків в Росії, де була 8-10 місяців. Останній раз в квартирі була восени 2012 року.

Свідок ОСОБА_17 в суді показав, що він проживає в тому будинку, що і відповідачі з 1991 року. До спірної квартири заходив не однократно. Позивача знає, вона з 2012 року в квартирі не проживає. ОСОБА_13 живе в квартирі 2-2,5 роки. ОСОБА_25 виростив сина.

Свідок ОСОБА_12 зазначила, що проживає в тому будинку, що і відповідачі з 2000 року. Знає відповідачів, третю особу. Позивача не знає. З відповідачами спілкується з 2014 року, заходила до них неодноразово, вони (відповідачі) заходять до неї. У ОСОБА_25 та ОСОБА_3 гарна сім'я. Позивача не бачила, чула про неї, що вона колишня дружина ОСОБА_25, мати ОСОБА_18, вона залишила сина та поїхала до Росії. З 2000 року позивача вона не бачила. Акти про не проживання позивача вона підписував, тричі ходила до ЖЕКу. До спірної квартири потрапила вперше влітку 2014 року, спочатку була раз на місяць, потім частіше.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що є сусідом, підписував акти про не проживання позивача в квартирі. В спірній квартирі проживають відповідачі, третя особа та діти. Позивача не бачив на подвір'ї будинку роки три-чотири. Побачив її влітку 2015 року. ОСОБА_25 казав, що ОСОБА_1 не проживає з 2012 року, що і вказано в актах. Акти підписував, тричі ходив до ЖЕКу. В будинку проживає з 1991 року, ОСОБА_1 не бачив 3-4 роки, до цього бачив.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, третьої особи за основним позовом, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за основним позовом не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню, зустрічний позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_19, матері ОСОБА_2

НОМЕР_6 ОСОБА_19 померла.

19.06.1997 року Дніпровський районним судом м. Києва було постановлено рішення за позовом ОСОБА_2, яким визнано за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано житлово-комунальні органи укласти з ОСОБА_2 договір найму.

З довідки Форми 3 слідує, що в квартирі на даний час зареєстровані: ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_4 (син) та ОСОБА_11 (син).

На підтвердження своїх вимог позивач за основним позовом надала акти від 10.02.2015 року, 19.05.2015 року, 30.06.2015 року та 05.08.2015 року. Дані акти підписані сусідами - ОСОБА_20 (квартира № НОМЕР_1), ОСОБА_21 (квартира № НОМЕР_2) та ОСОБА_22 (квартира № НОМЕР_2). В актах зазначено, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 по сьогодення, але з якого часу - інформація відсутня.

На підтвердження своїх вимог позивач за зустрічним позовом надав акти від 16.01.2015 року, 27.05.2015 року та 09.09.2015 року. Дані акти підписані сусідами - ОСОБА_16 (квартира № НОМЕР_3), ОСОБА_12 (квартира № НОМЕР_4) та ОСОБА_15 (квартира № НОМЕР_5). В актах зазначено, що ОСОБА_23, колишня дружина ОСОБА_2, не проживає в АДРЕСА_1, з вересня 2012 року.

З метою повного та всебічного розгляду справи до суду викликалися в якості свідків сусіди, які підписували акти про не проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На вимогу суду з'явилися лише ОСОБА_15, ОСОБА_12 та ОСОБА_16, які підтвердили, що ОСОБА_1 в спірній квартири не проживає з 2012 року; в квартирі проживає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з дітьми.

ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 до суду не з'явилися не зважаючи на неодноразові виклики до суду.

Суд не приймає до уваги акти, надані стороною позивача за основним позовом, оскільки дані акти не мають посилання на те з якого часу ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі. Суд враховує і те, що особи, які підписали акти, не з'явилися на вимогу суду для дачі пояснень з приводу вказаних актів.

Судом враховується і те, що з квітня 2015 року ОСОБА_2 перебуває на службі в органах внутрішніх справ, відповідно до витягу з наказу керівника сектору «Б» Міністерства оборони України від 20.05.2015 року № 145 перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, залучених до проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових завдань.

Судом враховується і те, що ОСОБА_1 надавала в суді пояснення, які не відповідали викладеним в її позові обставинам, є суперечливими.

Аналізуючи надані сторонами по справі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є недоведеним, тоді як зустрічний позов підтверджений належними доказами, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України особа, яка не проживає на житловій площі більше шести місяців без поважних причин, може бути визнана судом такою, що втратила право користування житловою площею.

По даній справі було встановлено, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі з 2012 року, доказів щодо поважності причин чи щодо чинення перешкод в її проживанні суду не було надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Дніпровська районна у м.Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення та вселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУГУ МВС України в м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: