Єдиний унікальний номер 235/2966/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1311/2016
Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є.
Доповідач: Новікова Г. В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

29 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Корчистої О.І., Біляєвої О.М.,

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМП» на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду від 05 травня 2016 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМП» про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року ТОВ «ОЛІМП» звернулося до суду із заявою про встановлення факту, посилаючись на те, що 31 травня 2007 року Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради видано свідоцтво про право власності ТОВ «Олімп» на нерухоме майно, а саме: будівлі з господарськими побудовами, що знаходяться за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, 21а. Цим об'єктом є нежитлові приміщення, загальною площею 2268,9кв.м., будівля адміністративно-побутового корпусу літ.А-2-1, площею 2268,9кв.м., будівля складу лі.Ж-1 площею 236,5кв.м., будівля складу літ. И-1 площею 440,7кв.м., будівля складу літ.К-1 площею256,2кв.м., будівля складу літ.М-1 площею 979,9кв.м., прохідна літ. Г, заправочна літ.Л паркан, ворота№1-6, замощення 1.

Вказані данні підтверджуються наявністю у заявника копії свідоцтва про право власності та копією технічного паспорту. Свідоцтво про право власності на вказаний об'єкт нерухомості втрачено, про що зроблене оголошення у друкованому печатному засобі. У зв'язку з втратою свідоцтва про право власності товариство не може реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, що належить йому на праві власності. Спорів щодо оскарження права власності вказаного нерухомого майна в судовому та будь-якому іншому порядку не існує.

Тому на підставі ст. 392 ЦК України та ст.234 ЦПК України просив суд визнати за ТОВ «ОЛІМП» право власності на будівлі з господарськими побудовами, розташовані за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Елеваторна, буд.21а, загальною площею 2268,9кв.м., будівлю адміністративно-побутового корпусу літ.А-2-1 площею 355,6 кв.м., будівлю складу літ.Ж-1 площею 236,5кв.м., будівлю складу літ.И-1 площею 440,7 кв.м., будівля складу літ.К-1 площею 256,2кв.м., будівлю складу літ.М-1 площею 979,9кв.м., прохідну літ.Г, заправочну літ. Л, паркан, ворота№1-6, замощення 1.

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду від 05 травня 2016 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1ст.122 ЦПК України, а саме,що заява подана особою,яка не має права звертатися до суду із заявою про встановлення факту,оскільки з такими заявами може звернутися лише фізична особа, тобто дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОЛІМП», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відкрити провадження у справі за заявою ТОВ «Олімп» про встановлення факту, що має юридичне значення. Зазначив, що стаття 257 ЦПК України, на яку посилається суд в ухвалі, не виключає юридичних осіб із кола заявників у таких справах, а вказує територіальну підсудність заявників фізичних осіб. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності.

Також посилається на ст.235 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Тому участь заявників-юридичних осіб в цьому випадку є правомірною.

На думку заявника, він скористався одним із способів захисту права, передбачених ст.ст. 316 ЦПК України, відповідно до яких кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судове засідання з'явився представник ТОВ «ОЛІМП» за дорученням-Житник О.В..

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заявник є юридичною особою, звертатися з заявами про встановлення факту мають право лише фізичні особи, а тому заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим такий висновок є передчасним.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст.256 ЦПК України передбачені факти, які можуть бути встановлені судом в порядку окремого провадження. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Із змісту ст.257 ЦПК України вбачається, що із заявою про встановлення факту можуть звертатися лише фізичні особи.

Крім того, в ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ТОВ «Олімп» зазначило,що має на праві власності нерухоме майно, а саме: будівлі з господарськими побудовами, що знаходяться за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, 21а. Правовстановлюючі документи на зазначене майно втрачено, у зв'язку із чим виникла необхідність їх відновити. В заяві про встановлення факту, що має юридичне значення ТОВ «ОЛІМП» з посиланням на ст.392 ЦК України та ст.ст.234,256,258 ЦПК України просить визнати за ним право власності на будівлі,розташовані за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, 21а. Представник товариства в суді апеляційної інстанції підтвердив, що звернення до суду мало місце саме з завою про встановлення факту.

Із самої заяви товариства вбачається, що вона лише має назву «про встановлення факту, що має юридичне значення», але взагалі в заяві не вказано, який саме факт просить встановити заявник, для якої мети, чому заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Навпаки товариство просить визнати за ним право власності на будівлі,розташовані за адресою Донецьк, вул. Елеваторна, 21а, посилаючись на втрату ним свідоцтва про право власності на зазначені нежитлові приміщення з господарськими побудовами.

Суд першої інстанції не врахував, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За вказаних обставин суд першої інстанції не переконався чи не виник в даному випадку спір про право і дійшов передчасного висновку про те, що заявлена вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу.

Важливе значення має вимога про обов'язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує цей факт, якими доказами він підтверджується, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не запропонував заявникові усунути недоліки.

Згідно зі статтею 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обґрунтована, оскільки судом першої інстанції порушено порядок, встановлений для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, що є підставою для скасування ухвали і передачі заяви на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМП» задовольнити частково.

Ухвалу судді Красноармійського міськрайонного суду від 05 травня 2016 року скасувати та передати питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді :