Справа № 755/2675/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.11.2015 року у справі № 2184/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (м. Київ, третейський суддя Мамченко Ю.В.), -

в с т а н о в и в:

Заявник - ОСОБА_1 звернувся з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.11.2015 року по справі №2184/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заява обґрунтована наступними обставинами.

23.07.2007 року між АКСР "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №402/48/07-Пі.

З підстав неналежного виконання ОСОБА_1 умов Договору відновлювальної кредитної лінії, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за цим договором.

30.11.2015 року третейським судом прийнято рішення, яким позов банку був задоволений повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 352 615,84 грн. та витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом в розмірі 3 926,15 грн.

Заявник зазначає, що справа, у якій прийняте рішення третейським судом є не підвідомча зазначеному суду, оскільки правовідносини, що виникли при укладенні Договору відновлювальної кредитної лінії мають публічну основу, - предмет договору виражений в іноземній валюті, а тому даний спір не є спором суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами. Заявник посилається на правові позиції, викладені в ряді постанов Верховного Суду України, у тому числі й від 21.10.2015 року у справі №6-831цс15 та просить скасувати рішення третейського суду від 30.11.2015 року.

Представник заявника, підтримавши заяву, просив її задовольнити, скасувати рішення третейського суду.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» заперечував проти задоволення заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Так, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" передбачає, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При ухваленні постанов Верховного Суду України у справах № 6-856цс15 від 02.09.2015р., №6-831цс14 від 21.10.2015 року; № 6-2074 від 04.11.2015р. Верховний Суд України виклав правові позиції про непідвідомчість спорів третейському суду після внесення зазначених змін до Закону, зазначивши, зокрема, й те, що :

«Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча»;

«Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

«Положення пункту14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач».

Враховуючи те, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором, предметом якого є отримання кредиту в іноземній валюті для споживчих потреб, не була підвідомча третейському суду відповідно до Закону , суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення третейського суду від 30.11.2015 року у справі № 2184/15.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 10, 60, 209, 210, 360-7, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30.11.2015 року у справі № 2181/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (м. Київ, третейський суддя Мамченко Ю.В.) - скасувати.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: